справа № 208/7350/13-ц
№ провадження 2/208/331/14
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2014 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська

у складі: головуючого судді Гібалюк Т.Я.

при секретарі Бардадим О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_3 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов мотивує тим, що 20 травня 2011 р. Заводський районний суд м. Дніпродзержинська частково задовольнив позов ОСОБА_3 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Аульський водовід» про стягнення несплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнувши на користь позивачки з відповідача суму невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2009р. по 03.03.2009р. в розмірі 2545,20 гривень, компенсацію за шість днів невикористаної відпустки за період з 01.12.2008р. по 03.03.2009р. в сумі 676,70 гривень. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 04.03.2009р. по 31.12.2010р. в сумі 51236,01 гривень суд відмовив.

Рішення суду набрало законної сили після його перегляду в Апеляційному суді Дніпропетровської області, який рішенням від 26 вересня 2011 року змінив рішення суду першої інстанції в частині визначення підстав відмови у задоволенні позову, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На виконання рішення судом першої інстанції було видано виконавчий лист. Виконавче провадження, в процесі свого існування, неодноразово припинялось та поновлювалось з підстав 39 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки Господарським судом Дніпропетровської області проти відповідача порушувались та припинялись справи про банкрутство за заявою ДП «Дніпромашзбагачення», у зв'язку із чим судом вводився мораторій на задоволення вимог кредиторів, у відповідності до Закону України від ]4.05.1992р № 2343-ХП "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В ході виконавчого провадження, на користь позивачки стягнуто лише суму заробітної плати в сумі 2545,20 гривень, а сума компенсації за невикористану відпустку у розмірі 676,70 гривень, лишилась несплаченою відповідачем, що свідчить про те, що відповідач до цього часу не виконав вимогу ст. 116 КЗпП України, щодо розрахунку з позивачкою при звільненні.

Рішенням суду від 20.05.2011р. було розглянуто вимоги позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення по 31.12.2010р. А отже, враховуючи, що виплату компенсації за невикористану відпустку відповідач мав сплатити позивачці 03.03.2009р., але не виплатив й на цей час, з урахуванням рішення від 20.05.2011р., відповідач має виплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 01.01.2011р.

Згідно із довідкою Управління ПФУ Дніпровського району в м. Дніпродзержинську від 07. 12.2010р., відокремленим підрозділом відповідача - Дніпродзержинським ВКУ КП ДОР «Аульський водовід», за останні два місяця роботи позивачки (інформація яка відома) в грудні 2008 року за 23 робочих дня позивачці було нарахована заробітна плата в сумі 2240,79 грн., в січні 2009 року, за 20 робочих днів - 2517,63 грн., а отже середній заробіток становить 110,66 грн. на день (розрахунок: (2240,79 + 2517,63) / (20 + 23) = 110,66 грн).

На момент подачі цього позову прострочення здійснення остаточного розрахунку відповідачем, починаючи з 01.01.2011р. по 16.09.2013р. становить 679 днів, а отже середній заробіток по дату подачі позову становить 75 138,14 гривень, яку позивачка просить стгнути на свою користь.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №22ц-9789 від 26 вересня 2011 року вже вирішено спірні питання ОСОБА_3 та КП ДОР «Аульський водовід» з тих же позовних вимог, які грунтуються на тих же підставах, що в свою чергу призвело до встановлення фактів і правовідносин, позовні вимоги ОСОБА_3 до КП ДОР «Аульський водовід» є безпідставними. На даний час зазначене рішення суду виконано в повному обсязі.

Суд, вислухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 20 травня 2011 року з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Аульський водовід» стягнув на користь позивачки з відповідача суму невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2009р. по 03.03.2009р. в розмірі 2545,20 гривень, компенсацію за шість днів невикористаної відпустки за період з 01.12.2008р. по 03.03.2009р. в сумі 676,70 гривень. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 04.03.2009р. по 31.12.2010р. в сумі 51236,01 гривень суд відмовив.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2011 року змінено рішення суду першої інстанції в частині визначення підстав відмови у задоволенні позову, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На виконання рішення судом першої інстанції було видано виконавчий лист № 2-793-2011р. від 19.10.2011р. на підставі якого Відділом державної виконавчої служби Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження № 30017197 по стягненню з відповідача на користь позивачки суми в розмірі 3221.90 гривень в тому числі: заробітна плата в сумі 2545,20 гривень компенсація за невикористану відпустку в сумі 676,70 гривень.

Виконавче провадження, неодноразово припинялось та поновлювалось з підстав 39 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки Господарським судом Дніпропетровської області проти відповідача порушувались та припинялись справи про банкрутство за заявою ДП «Дніпромашзбагачення», у зв'язку із чим судом вводився мораторій на задоволення вимог кредиторів, у відповідності до Закону України від 14.05.1992р № 2343-ХП "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На цей час, в ході виконавчого провадження, на користь позивачки стягнуто лише суму заробітної плати в сумі 2545,20 гривень, а сума компенсації за невикористану відпустку у розмірі 676,70 гривень, лишилась несплаченою відповідачем, що свідчить про те, що відповідач до цього часу не виконав вимогу ст. 116 КЗпП України, щодо розрахунку з позивачкою при звільненні. Ці обставини не заперечували сторони в судовому засіданні.

Відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, підприємство, повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні встановлено, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Зазначене свідчить, що порушення справи про банкрутство проти відповідача та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку здійснити з позивачкою остаточний розрахунок при звільненні, а факт невиплати компенсації за невикористану відпустку позивачі на підставі рішення суду свідчить про наявність вини відповідача у порушенні вимог ст. 116 КЗпП України та свідчить про обов'язок відповідача виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день здійснення такого розрахунку в повному обсязі.

Згідно із ч. 6. ст. 12 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-Х1І "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди.

Частиною 1 ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР " Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. До складу заробітної плати згідно зі ст. 2 Закону України "Про оплату праці" включаються виплати за виконану роботу, а також гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством (наприклад, за час виконання державних обов'язків, за час простою не з вини робітника та компенсацію за невикористану відпустку та ін.).

За структурою ст. ст. 83, 116 КЗпП України, якою визначено підстави виплати компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, така виплата відносяться до розділу VII "Оплата праці" вказаного Кодексу. До виплат, що не належать до фонду оплати праці, визначених розділом З Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (кореспондується з розділом 4 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 11 грудня 1995 року № 323, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 грудня 1995 р., компенсація за невикористані відпуски не відноситься.

Отже, компенсація за невикористані відпуски пов'язана з трудовими правовідносинами, є оплатою праці та її слід віднести до структури заробітної плати.

Окрім того, стягнення сум остаточного розрахунку на підставі ст. 116 КЗпП України не припиняє зобов'язань роботодавця за ст. 117 КЗпП України. Таке зобов'язання припиняє лише факт виплати належних працівникові сум, про що зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Оскільки відповідач до цього часу не здійснив з позивачкою остаточного розрахунку та в частині виплати їй компенсації за невикористану відпустку, яка присуджена до виплати відповідно до рішення суду від 20.05.2011р., відповідач зобов'язаний виплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку по день остаточного розрахунку, з підстав передбачених ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 Порядку розрахунку середньої заробітної плати затвердженого 08.02.1995р. Постановою КМУ № 100, середня заробітна плата нараховується з огляду на виплати за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. До складу зазначених виплат, на підставі яких розраховується середня заробітна плата, згідно п.3 Постанови входять основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії у тому розмірі, в якому вони були нараховані.

Рішенням суду від 20.05.2011р. було розглянуто вимоги позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення по 31.12.2010р. Враховуючи, що виплату компенсації за невикористану відпустку відповідач мав сплатити позивачці 03.03.2009р. але не виплатив й на цей час, з урахуванням рішення від 20.05.2011р., відповідач має виплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 01.01.2011р.

Згідно із довідкою Управління ПФУ Дніпровського району в м. Дніпродзержинську від 7 грудня 2010 р., відокремленим підрозділом відповідача - Дніпродзержинським ВКУ КП ДОР «Аульський водовід», за останні два місяця роботи позивачки в грудні 2008 року за 23 робочих дня позивачці була нарахована заробітна плата в сумі 2240,79 грн., в січні 2009 року, за 20 робочих днів - 2517,63 грн., а отже середній заробіток становить 110,66 грн. на день (розрахунок: (2240,79 + 2517,63) / (20 + 23) = 110,66 грн).

На момент подачі позову час прострочення здійснення остаточного розрахунку відповідачем, починаючи з 01.01.2011р. по 16.09.2013р. становить 679 днів, а отже середній заробіток становить 75 138,14 гривень ( 110,66 х 679 = 75 138,14 грн.).

Керуючись ст.ст. 10,11,59-61, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд -

вирішив:

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Аульський водовід» () на користь ОСОБА_3 (номер платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 01.01.2011р., 16.09.2013 р. в сумі, 75 138,14 (сімдесят п'ять тисяч сто тридцять вісім гривень чотирнадцять копійок) гривень.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Аульський водовід» () на користь держави судовий збір в сумі 751 грв.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Гібалюк Т. Я.