Справа № 4-с/489/46/14 р.
У Х В А Л А

22 вересня 2014 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2

В обґрунтування скарги заявник вказував на те, що в провадженні Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди. 18.12.2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа. 10 січня 2014 року він подав до канцелярії ДВС заяву про звернення стягнення на його пенсію у розмірі 10% в рахунок погашення стягнутої з нього суми. Постановою державного виконавця від 17.04.2014 року звернуто стягнення на його пенсію та постановлено проводити щомісячне утримання його доходу в розмірі 10% щомісячно. В той же час, 16.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт його майна.

Посилаючись на те, що така постанова державного виконавця є неправомірною та порушує його права у виконавчому провадженні, оскільки ним виконується рішення суду, заявник просив суд її скасувати.

В судовому засіданні представник Ленінського відділу ДВС проти скарги заперечувала. Посилалася на те, що державним виконавцем було правомірно накладено арешт на майно боржника, оскільки рішення суду боржником в повному обсязі не виконане.

Від заявника до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заявник підтримав вимоги скарги, просив про її задоволення.

Дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14.10.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 357 грн. 47 коп. в рахунок відшкодування майнової та 1500 грн. моральної шкоди. Крім того, постановлено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 229 грн. 40 коп. у відшкодування витрат на судовий збір та 114 грн. 70 коп. судового збору на користь держави.

На підставі вказаного рішення суду Ленінським районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Ленінському відділі ДВС Миколаївського міського управління юстиції у провадженні державного виконавця Єренкевича І.А.

Постановою державного виконавця від 18.12.2013 року відкрито виконавче провадження.

В рамках виконавчого провадження 17.04.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_1 після відрахування податків, в розмірі 10%.

16.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми стягнення 2365 грн. 56 коп. та оголошення заборони на його відчуження.

Станом на 26.08.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 521 грн. 92 коп., виконавчого збору в сумі 65 грн. 77 коп., витрати на проведення виконавчих дій в сумі 70 грн.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження на теперішній час рішення суду ОСОБА_1 в повному обсязі не виконане.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб, у межах повноважень визначених цим законом, іншими нормативними актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання

рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 ст. 11 цього Закону державному виконавцеві надане широке коло прав для здійснення примусового виконання судових рішень.

Державний виконавець, згідно зі ст.ст. 7, 25 цього Закону зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб, а також строків здійснення виконавчого провадження.

Так, відповідно до вимог ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Нормою ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право державного виконавця на винесення постанов про арешт коштів та інших цінностей боржника, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" вказаними вище постановами, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Із змісту даної норми вбачається, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, накладення державним виконавцем Ленінського відділу ДВС арешту на майно боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню про стягнення з нього грошових коштів, не може вважатись порушенням його права в розумінні вказаного вище Закону, оскільки рішення суду не виконано боржником в повному обсязі.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 з зазначених в ній підстав є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська