Справа № 202/9452/14-ц
Провадження № 2/202/5007/2014
03 жовтня 2014 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі Гармаш К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про перерозподіл спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -
У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про перерозподіл спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка просила суд визнати недійсним розподіл спадщини між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як законним представником малолітньої дитини ОСОБА_4, закріплений рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року, без урахування інтересів спадкоємця ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 на 1/12 частину домоволодіння № 76 по вулиці Кузбаській у м. Дніпропетровську, яка належала йому в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 27 листопада 2005 року.
У судовому засіданні позивачка позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Відповідачі в судові засідання у справі не зявлялися, про час і місце їх проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Представник Шостої держнотконтори у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_4, треті особи КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора «Про визнання права власності на спадкове майно та визнання частково недійсним заповіту» у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 на вище вказане рішення задоволено частково, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року скасовано.

У розгляді вище зазначеної справи позивачка участі не приймала і стороною не виступала. Про існування рішень судів різних рівнів позивачці стало відомо від її рідного дядька ОСОБА_5. На момент розгляду справи позивачка була вагітною та мала скрутне матеріальне становище для залучення адвокату чи будь-якого фахівця в галузі права.

Згідно ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частина друга і третя ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

На підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих № 1477 від 25 червня 1956 року про відвід земельної ділянки по договору від 13 вересня 1956 року виконкомом Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих дідусеві позивачки ОСОБА_8 була надана в безстрокове користування земельна ділянка площею 465 кв.м для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності.

На відведеній земельній ділянці ОСОБА_9 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 в період шлюбу побудували житловий будинок А-1 загальною площею 73,8 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, який складається з: веранди 1-1, коридору 1-2, житлових кімнат 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, комори 1-7, кухні 1-9, а також літню кухню Б; сарай В; вбиральню Г; огорожу № 1, 2; хвіртку № 3; водоколонку № 4; мостіння І.

Після закінчення будівництва дідусь з бабусею позивачки зареєструвались в збудованому домоволодінні і стали проживати в ньому. Разом подружжям в будинку проживали і були зареєстровані їхні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 (відповідачка по справі ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6(батько позивачки), ІНФОРМАЦІЯ_3

Право власності на домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській у м. Дніпропетровську було зареєстровано за дідусем позивачки ОСОБА_9 на підставі вищевказаного договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого нотаріусом Першої ДДНК 14.09.1956 року за реєстром № 1-14719, та Дніпропетровським МБТІ видано реєстраційне посвідчення від 03.02.1986 р., яке було занесене в реєстрову книгу № 454 за реєстровим № 90.

27 листопада 2005 року померла бабуся позивачки ОСОБА_7.

Відповідачка ОСОБА_2, яка на той час вже не проживала і не була зареєстрована за місцем відкриття спадщини, в 6-ти місячний термін подала заяву до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_7.

Але на час відкриття спадщини в будинку постійно проживали і були зареєстровані чоловік померлої ОСОБА_9 та її син і батько позивачки ОСОБА_6, які згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Тобто, на момент смерті бабусі позивачки було визначено коло спадкоємців, яке складалось із трьох чоловік: ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, яким належало по 1/6 частки у домоволодінні № 76 по вул. Кузбаській.

07 серпня 2008 року помер батько позивачки ОСОБА_6.

Позивачка своєчасно звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини відповідно до вимог закону та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.09.2009 р. на 1/2 частки майна ОСОБА_6. Іншу половину майна прийняв її дідусь, який проживав разом із померлим на день відкриття спадщини.

Зокрема, позивачці належить 1/2 частка транспортних засобів загальною вартістю 9002,50 грн. та акцій простих іменних загальною номінальною вартістю 415,75 грн.

Документами на домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській за життя дідуся позивачка не займалась.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Однак, ці факти залишились поза межами розгляду попередньої цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_4, треті особи КП «ДМБТІ», Шоста ДДНК про визнання права власності на спадкове майно та визнання частково недійсним заповіту.

26 січня 2011 року помер мій дідусь позивачки ОСОБА_9.

Після смерті свого батька відповідачка ОСОБА_2 в 6-ти місячний термін подала заяву до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, який мав право власності на 3/4 (1/2+1/6+1/12=3/4) частин спадкового домоволодіння.

Однак за свого життя дідусь позивачка склав заповіт від 17 жовтня 2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 і зареєстрований в реєстрі за № 3776. Цим заповітом він заповідав усе належне йому майно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком якого є ОСОБА_3.

Дядько позивачки ОСОБА_5 відмовився від свого права на обовязкову частку у спадщині, про що подав заяву до нотаріальної контори від 14 березня 2011 року за № 382.

Таким чином, на момент смерті дідуся позивачки частки у спірному домоволодінні по вул. Кузбаській, 76 поділялись так:

ОСОБА_8 належали ? частки домоволодіння;

ОСОБА_2 - 1/6 частка;

ОСОБА_1 1/12 частка.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до цивільних норм права спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись 1261, 1268, 1269, 1270, 1280, 1296 ЦК України, ст. ст.1, 3,7,11, 15, 60,212-215-218, 224 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про перерозподіл спадщини та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати недійсним розподіл спадщини між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як законним представником малолітньої дитини ОСОБА_4, закріплений рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2013 року, без урахування інтересів спадкоємця ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 на 1/12 частину домоволодіння № 76 по вулиці Кузбаській у м. Дніпропетровську, яка належала йому в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 27 листопада 2005 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П.Мороз