Справа № 750/8338/14 Провадження № 22-ц/795/2222/2014 Головуючий у I інстанції: Коверзнев В. О.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

04 листопада 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Зінченко С.П., Мамонової О.Є.

При секретарі :Шкарупі Ю.В.

За участю:представника Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" - Рожка С.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И В :

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу позовні вимоги задоволено частково.

З ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" стягнуто заборгованість в сумі 4556 грн 75 коп. та судові витрати в сумі 243 грн 60 коп., в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ " Акцент-Банк" просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його вимог про стягнення неустойки, посилаючись на те, що висновок суду про відсутність належних доказів на підтвердження укладення між сторонами правочину про забезпечення виконання грошового зобов"язання шляхом сплати неустойки суперечить обставинам справи та представленим доказам, не ґрунтується на нормах матеріального права, порушує законне право банку на стягнення неустойки.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановивши судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за невиконання зобов"язання, суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів укладення з відповідачем правочину щодо забезпечення виконання грошового зобов"язання шляхом сплати неустойки.

З наведеним висновком суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки зазначений висновок не ґрунтується на матеріалах справи, суперечить нормам матеріального та процесуального права.

В матеріалах справи мається копія заяви позичальника від 10 червня 2011 року, підписаної особисто ОСОБА_2, якою ним засвідчено, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає зміст кредитно-заставного договору, укладеного між ним та банком ( а.с. 6 ). В наведеній заяві відповідач також стверджує про те, що з Умовами та правилами надання банківських послуг, які було надано йому у письмовій формі, він ознайомлений та згодний.

Фактично, за правилами ст.634 ЦК України, мав місце договір приєднання, укладений між сторонами у письмовій формі відповідно до приписів ч.1 ст. 207 ЦК України.

Умови та правила надання банківських послуг є єдиним банківським документом , який за своїм за змістом об'єднує умови та правила надання банком послуг за максимальною кількістю банківських продуктів, що реалізуються клієнтам. Зазначений уніфікований документ містить в собі окремим розділом Умови надання споживчого кредиту фізичним особам „ Розстрочка „ , примірник яких було надано позивачем суду ( а.с. 7-13). Пунктами 5.1-5.5 згаданих умов передбачена відповідальність сторін, в тому числі і позичальника у вигляді неустойки ( пені, штрафу).

За таких обставин, висновок суду про те, що між сторонами у письмовому вигляді не було укладено договору про забезпечення зобов"язання неустойкою не відповідає фактичним обставинам, доказам, порушує право позивача на задоволення вимог відповідно до умов договору та вимог закону, через що рішення суду в наведеній частині підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частина третя ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Зважаючи на ту обставину, що судом з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 4556 грн 75 коп. і в наведеній частині рішення суду не оскаржується, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позов банку про стягнення з відповідача неустойки ( штрафу, пені) в загальній сумі 17425 грн 73 коп. підлягає частковому задоволенню, а розмір неустойки - зменшенню до 4556 грн 75 коп. відповідно до правила ч.3 ст. 551 ЦК України. Вимоги банку щодо стягнення решти неустойки задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 207, 208, 526, 530, 546, 547, 549, 550, 551 ЦК України, ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд ,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за кредитним договором задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „ Акцент-Банк" неустойку в сумі 4556 (чотири тисячі п»ятсот п»ятьдесят шість ) грн 75 коп., відмовивши в задоволенні решти вимог про стягнення неустойки.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2014 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :