Справа №442/438/14-ц
Провадження №2/442/416/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що 11 липня 2009 року біля 23 год. 30 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ-2114 д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись ним у м.Дрогобичі Львівської області по вул..Трускавецькій, при проїзді ділянки дороги в районі будинку № 91 порушила вимоги правил дорожнього руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_5. Внаслідок наїзду ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла, перебуваючи на лікуванні в Дрогобицькій центральній лікарні.

Вину ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди досудовим слідством доведено повністю і їй пред»явлено звинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 135 та ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 49 КПК України у справах про злочини, внаслідок яких сталася смерть потерпілого, права, передбачені цією статтею мають його близькі родичі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - є батьками загиблої ОСОБА_5, ОСОБА_3 - є рідною сестрою, тобто вони є особами, які мають право на отримання відшкодування у зв»язку із її смертю.

Вчиненим злочином ОСОБА_4 заподіяла матеріальну шкоду: 829,01 грн. - витрати на лікування згідно представлених фіскальних чеків; 1671,05 грн. - витрати на поминальний обід згідно представленої накладної; 1195,00 грн. - витрати на саркофаг, подушку, покривало, хрест; 398,95 грн. - витрати на обслуговування похорону згідно примірного договору-замовлення на організацію та проведення поховання; 1500 грн. - витрати на поминальний обряд 9 днів; 2000 грн. - витрати на поминальний обряд 40 днів; 33650,00 грн. - витрати необхідні на пам»ятник згідно представленого рахунку; 16000 грн. - вартість огорожі; 1000 грн. - вартість лавки; 4000 грн. - вартість бруківки; 2000 грн. - послуги адвоката.

На даний час їм відшкодована сума матеріальних збитків в розмірі 29594 грн., ця сума не в повному обсязі перекриває понесені ними витрати, оскільки завдана їм матеріальна шкода згідно представлених документів складає 64244 грн. Отже до виплати по відшкодуванню заподіяної їм матеріальної шкоди підлягає додатково сума - 34650 грн.

Крім матеріальної шкоди їм завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, викликаних втратою рідної людини, моральну шкоду оцінюють у розмірі 100 000 грн. кожен.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримали повністю, просять постановити рішення, в якому позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди визнали в повному обсязі, а що стосується розміру відшкодування моральної шкоди то в цій частині покладаються на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

З вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 визнано винною за ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України і засуджено до 4-ох років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, а також з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; стягнено 3216 грн. в користь Дрогобицької міської лікарні № 1 - витрати за стаціонарне лікування ОСОБА_5; стягнено на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - матеріальну шкоду в розмірі 34650 грн.; стягнено на користь ОСОБА_8, ОСОБА_9 - моральну шкоду в розмірі по 20000 грн. кожній. (а.с.2-6)

ОСОБА_4 засуджено за те, що вона 11 липня 2009 року керуючи автомобілем марки ВАЗ - 2114 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним близько 23 год. ЗО хв. у м. Дрогобичі Львівської області по вулиці Трускавецькій у напрямку до центральної частини м.Дрогобича при проїзді ділянки дороги поряд з дитячим санаторієм «Зелений гай» який розташований по вулиці Трускавецькій, 91, порушила вимоги Розділу 1 п. 1.5; Розділу 2 п.п. 2.3 б); Розділу 12 п. 12.3; Розділу 12 п.12.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що вона, керуючи транспортним засобом із швидкістю 70 км/год., що є перевищенням встановленої у населених пунктах швидкості, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді появи в полі її зору на даному відрізку дороги пішохода ОСОБА_5, яка завершувала перехід проїзної частини дороги, не вжила своєчасних заходів для зменшення швидкості керованого нею автомобіля аж до повної зупинки, не дала їй дорогу, такими своїми діями створила небезпеку для руху, що призвело до наїзду на неї.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав технічні ушкодження, а пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, від яких померла 15 липня 2009 року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у Дрогобицькій міській лікарні.

Крім цього ОСОБА_4, 11 липня 2009 року близько 23 год. 30

хв., керуючи автомобілем ВАЗ - 2114 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у м.Дрогобичі Львівської області вулиці Трускавецькій у напрямку до центральної частини м.Дрогобича при проїзді ділянки дороги поблизу дитячого санаторію - «Зелений гай», який

розташований по вулиці Трускавецькій, 91, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5.

Внаслідок наїзду пішохід отримала тяжкі тілесні ушкодження та втративши свідомість залишилась лежати поряд з місцем ДТП. Водій ОСОБА_10, будучи причетною до травмування пішохода ОСОБА_5, не зупиняючи керований нею автомобіль, завідомо залишила останню без допомоги, і в порушення вимог Розділу 2 пункту Правил дорожнього руху України покинула місце події, чим позбавила потерпілу ОСОБА_5 можливості вжиття заходів для самозбереження.

Однак, не погодившись з таким вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області прокурор та потерпілі подали апеляційні скарги на даний вирок.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 03.12.2013 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2013 року щодо ОСОБА_4 в частині цивільного позову скасовано, а справу скеровано до Дрогобицького міськрайонного суду Льівської області на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, що вбачається з копії даної ухвали долученої до матеріалів цивільної справи. (а.с. 7-9)

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'яз кові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, з огляду на це позивачі правомірно звернулися з позовом до ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З квитанцій наданих суду на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в користь позивачів вбачається, що сума витрачена позивачами на: лікування ОСОБА_5; поминальний обід; саркофаг, подушку, покривало, хрест; обслуговування похорону та проведення поховання; поминальний обряд 9 днів; поминальний обряд 40 днів; пам»ятник; огорожу; лавку; бруківку; послуги адвоката - складає 64244 грн., з яких 29594 грн. - вже відшкодовано.

У зв»язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачів підлягає стягненню 34650 грн. - матеріальної шкоди, з чим погодилась відповідач.

Щодо стягнення з відповідача в користь позивачів моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. кожному, то така підлягає до стягнення частково у зв»язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди у відповідності з ст. 23 Цивільного кодексу України визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши при цьому характер скоєного злочину, матеріальне становище відповідача - яка має на утриманні неповнолітню дитину, вважає, що позов про стягнення моральної (немайнової) шкоди з відповідача необхідно задоволити частково.

Згідно п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись 10, 11, 57, 59-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках матеріальну шкоду заподіяну злочином в розмірі 34650 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану злочином в розмірі 25000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану злочином в розмірі 25000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 моральну шкоду завдану злочином в розмірі 25000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, 1096 (одну тисячу дев'яносто шість) гривень 50 копійок - судових витрат в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ Крамар О.В