АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 54
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 6 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова (третя особа: ППО НПГУ Державного підприємства Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова) про скасування наказів, про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації, повернення житлових витрат, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

21.08.2013р. ОСОБА_2 звернулась до ДП Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова з позовом, який пізніше доповнювала та уточнювала і в останній редакції якого просила визнати незаконними та скасувати розпорядження №1799 від 11.07.2013р., №1808 від 12.07.2013р., №1819 від 15.07.2013р. про оголошення доган, наказ №1871 від 18.07.2013р. про звільнення, поновити її на роботі на посаді розподільника робіт 4 розряду цеху №9 ДП Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова, стягнути на її користь 28617грн.28коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 441грн.82коп. недоплати по заробітній платі, 150 000грн. морального відшкодування, 58грн.50коп. компенсації частини втраченої заробітної плати у звязку з несвоєчасною її виплатою, 16грн.38коп. 3% річних від простроченої суми боргу, 3986грн.62коп. на повернення зайво сплачених витрат за проживання у жилій будівлі підприємства, нарахованих як особі, що не перебуває у трудових відносинах з останнім (а.с.1-6,22-29 т.1, а.с.9-15,149-152 т.2).

Рішенням Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ від 6.10.2014р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_2 з 24.12.2004р. прийнята на роботу в цех №80 ДП Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова на посаду розподільника робіт 4 розряду. 5.12.2005р. ОСОБА_2 переведена в цех №9 на ту ж посаду. 18.01.2011р. ОСОБА_2 переведена в МК-85 учнем слюсаря механозборочних робіт. 1.07.2011р. їй присвоєно кваліфікацію слюсаря механозборочних робіт 4 розряду (а.с.9 т.1).

Розпорядженням №1799 від 11.07.2013р. слюсарю ОСОБА_2 оголошено догану у звязку з відмовою від виконання виробничого завдання 1.07.2013р. (а.с.11,49-54 т.1). Розпорядженням №1808 від 12.07.2013р. слюсарю ОСОБА_2 оголошено догану у звязку з відмовою від виконання виробничого завдання 2.07.2013р. (а.с.71-76 т.1). Розпорядженням №1819 від 15.07.2013р. слюсарю ОСОБА_2 оголошено догану у звязку з відмовою від виконання виробничого завдання 3.07.2013р. (а.с.12,65-70,77 т.1). Свою відмову від виконання завдань ОСОБА_2 підтвердила та мотивувала тим, що ці завдіння не входять до її обовязків як розподільника робіт.

На запит адміністрації голово профкому ППО ДП Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова у листі від 17.07.2013р. повідомлено, що ОСОБА_3 не є членом вказаної профспілки (а.с.61,62 т.1).

Наказом №1871 від 18.07.2013р. ОСОБА_2 звільнена з роботи з посади слюсаря механозборочних робіт 4 розряду на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку з відмовою від виконання виробничого завдання та у звязку з притягненням до дисциплінарної відповідальності розпорядженнями №1799 від 11.07.2013р., №1808 від 12.07.2013р., №1819 від 15.07.2013р. (а.с.10,56-60 т.1).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 2.11.2012р. зареєстровано Первинну профспілкову організацію незалежної профспілки гірників України Державного підприємства Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова (а.с.226,227 т.1). 25.09.2012р. генеральному директору підприємства направлено відповідне повідомлення про створення відповідної Первинну профспілкової організації (а.с.230 т.1). Згідно протоколу засідання профкому від 11.12.2012р. ОСОБА_2 прийнята у члени Первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України Державного підприємства Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова (а.с.231 т.1). На засіданні профкому від 20.05.2013р. вирішено вважати інформацію про членство у даній первинній профспілковій організації вважати конфіденційною та надавати її лише зі згоди члена профспілки (а.с.232 т.1).

Ухвалою Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ від 13.02.2014р. Первинній профспілковій організації незалежної профспілки гірників України Державного підприємства Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова направлено запит про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.239.240 т.1). Згідно протоколу засідання профкому від 12.02.2014р. згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України не надано з посиланням на необґрунтованість звільнення (а.с.244 т.1). Відповідно до копії виписки з протоколу засідання Ради голів ОО НПГУ Західного Донбасу від 6.03.2014р. також відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.246 т.1).

Враховуючи встановлені обставини, які свідчать про відповідність вимогам закону притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_2 по п.3 ст.40 КЗпП України, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпоряджень №1799 від 11.07.2013р., №1808 від 12.07.2013р., №1819 від 15.07.2013р. про оголошення доган, наказу №1871 від 18.07.2013р. про звільнення, про поновити її на роботі на посаді розподільника робіт 4 розряду цеху №9 ДП Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоплати по заробітній платі, про відшкодування моральної шкоди, про стягнення компенсації частини втраченої заробітної плати у звязку з несвоєчасною її виплатою, 3% річних від простроченої суми боргу та витрат за проживання у жилій будівлі підприємства.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції безпідставні. Так, ОСОБА_2 посилалась в апеляційній скарзі на те, що суд мав достатню інформацію про здійснення її звільнення без попередньої згоди профспілки, а витребуванням згоди профспілки у період розгляду справи суд фактично сприяв спростуванню обставин, якими вона обґрунтувала свій позов. Вказані посилання ОСОБА_2 суперечать вимогам діючого законодавства, якими безпосередньо регламентовані дії суду у разі звільнення працівника без звернення роботодавця до профспілкового органу. Відповідно до положень ч.1,9 ст.43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Дії суду першої інстанції повністю відповідали вказаним правовим нормам. Відповідно до положень ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Направлене на запит суду першої інстанції рішення первинної профспілковій організації незалежної профспілки гірників України Державного підприємства Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.3 ст.43 КЗпП України обґрунтування відмови не містить. Рішення Ради голів ОО НПГУ Західного Донбасу від 6.03.2014р. про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у якості обґрунтування фактично містить посилання на незаконність переведення ОСОБА_2 у 2011 році на посаду слюсаря. Проте накази про переведення ОСОБА_2 18.01.2011р. в МК-85 учнем слюсаря механозборочних робіт та присвоєння їй 1.07.2011р. кваліфікації слюсаря механозборочних робіт 4 розряду у передбаченому порядку незаконними не визнано, а звільнення її по п.3 ст.43 КЗпП України повязувалось не з вказаними наказами, а з оспореними розпорядженнями про оголошення доган. У звязку з цим судом першої інстанції обґрунтовано фактично визнано вказані рішення про не надання згоди такими, що не мають юридичного значення. Обставини притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та оголошення їй доган фактично були предметом детального, повного та обєктивного зясування судом першої інстанції з витребуванням відповідних письмових доказів та найшли своє відображення у мотивувальній частині рішення. Повноваження щодо підписання наказів (розпоряджень) про прийманню, переводу, звільненню працівників з роботи та про накладення на них дисциплінарних стягнень помічнику генерального директора ОСОБА_4 делеговані відповідною довіреністю від 1.02.2013р. Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України орган, який розглядає трудовий спір, у разі доведеності звільнення без законної підстави, поновлює працівника на попередній роботі. ОСОБА_2 оспорювала своє звільнення, яке фактично здійснене з посади слюсаря, проте безпідставно вимагала поновлення її на роботі на іншій посаді, яку перед звільненням не займала. Переведення її на посаду слюсаря у передбаченому законом порядку незаконним не визнавалось.

Таким чином рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 6 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_5

ОСОБА_6