Справа № 2-9633/14
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

21 жовтня 2014 року м. Київ

Суддя Соломянського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до Соломянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2, просила суд поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою ст.4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ передбачена ст.15 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Тому суд зобов'язаний встановити наявність правовідносин сторін, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст.119, 120 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст.119 ЦПК України та статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачем не зазначено ціну позову щодо вимог майнового характеру та не сплачено судовий збір за правилами п.п.1.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, у прохальній частині позивачем фактично заявлено декілька позовних вимог.

Відповідно, у позовній заяві почергово повинно бути викладено по кожній позовній вимозі: зміст позовної вимоги, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує цю позовну вимогу та зазначення доказів, що її підтверджує, наявність підстав для звільнення від доказування.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин підстави також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше - для визначення предмета доказування по даній справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Позовні вимоги не мають чіткого визначення взагалі та відповідно норм чинного законодавства.

Крім того, в позові не викладені обставини як підстави, якими позивач обґрунтовує вимоги про поділ майна подружжя та спільного майна у вказаному нею порядку, із зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог, в тому числі наявності та вартості цього майна.

Як роз'яснено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Тому позивачу необхідно підтвердити доказами визначену вартість майна, що підлягає поділу між сторонами.

Крім того, обов'язковою умовою виділу в натурі при поділі майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, за згодою та попереднім внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду є присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, а за відсутності згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, яка передбачає припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, проте за попереднім внесенням вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені усі обставини, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги відповідно до норм матеріального права, а тому не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивачки порушені та підлягають захисту, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і в який саме спосіб, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно, визначивши позовні вимоги, викласти обставини в їх обґрунтування, виходячи з правовідносин, що склалися з приводу спору, зазначити, які її права, свободи чи інтереси були порушені, всупереч яким правовим нормам, які діяли на час порушень прав та виникнення правовідносин між сторонами з приводу кожної позовної вимоги, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави позову, а також зазначити докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог та їх розрахунок.

Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. З поданої позивачем заяви встановити вказані обставини неможливо.

Позивачем в позовній заяві не були зазначені відомості, які можуть ідентифікувати об'єкти поділу та їх належність і придбання саме в період сумісного проживання. На кожен об'єкт поділу позивачу необхідно надати документи які його ідентифікують та доводять ту обставину, що це майно придбано під час шлюбу.

Таким чином, позивачу необхідно долучити до позовної заяви всі правовстановлюючі та ідентифікуючи документи на спірне майно, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності складнощів в отриманні таких документів, а також слід визначити ціну позову з урахування вартості спірного майна, а саме додати до матеріалів позовної заяви висновок експертизи щодо дійсної ринкової вартості майна, що підлягає поділу, на час подання позовної заяви до суду.

Відповідно до ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вищенаведене майно (квартира) не є подільною річчю. Тому позивачу слід обґрунтувати вказані вимоги з урахуванням ст.183 ЦК України та п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року.

Також позивач просить визнати за сторонами право спільної власності подружжя на квартиру, що знаходиться в м Києві АДРЕСА_1, при чому позивачем не конкретизовані позовні вимоги й не визначено в яких частках слід розділити вказане майно між сторонами. Крім того позивачу необхідно підтвердити відповідними документами відсутність або наявність реєстрації інших осіб у квартирі, які мають право на користування такою нерухомістю, та відповідно, на права та обов'язки яких, може вплинути рішення суду, в тому числі й дітей з метою врахування їх інтересів та інших членів сім»ї, які відповідно до закону мають право користуватися спірним майном. У разі наявності вказаних осіб, необхідно вирішити питання про залучення їх до участі в розгляді справи та визначитися з їх процесуальним статусом, як особи яка бере участь у справі.

Крім того, позивачем не надано відомостей про досудове врегулювання спору з відповідачем.

Зазначені недоліки не дають можливості суду підготувати та розглянути заяву в суді першої інстанції.

Згідно ст.121 ЦПК України суддя встановивши, що заяву подано без додержання вимог ст.119 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк на усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Суд вважає за необхідне надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст.119 121, 208, 209 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків заяви протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

В разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заяву вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - Г.О.Козленко