АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/65/14 Справа № 2/207/49/13 Головуючий у 1 й інстанції - Погребняк Т.Ю. Доповідач - Лисична Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Колодяжної Н.Є.

при секретарі Матвієнко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 серпня 2013 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, треті особи - управління земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, управління головного архітектора Дніпродзержинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А :

15.03.2012 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, треті особи - управління земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, управління головного архітектора Дніпродзержинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування посилалсь на те, що мешкає з 1997 р. у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1; будинок побудований у 1952-1953рр., опалювався дровами та вугіллям, для чого на прибудинковій території мешканцями було побудовано вугільні гаражі відповідно для користування мешканцями кожної квартири; зі зміною опалення будинку вугільні гаражі стали використовуватись за іншим призначенням і з часом перебудовувались. Гараж, яким вона користується, побудований на місці такого вугільного гаражу у відповідності до технічних вимог згідно висновку фахівця, використовується з 1997 р. відкрито, добросовісно і безперервно, будь-яких претензій з приводу користування не виникало, тому на підставі ст. 344 ЦК України просила визнати за нею право власності на зазначений гараж.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 серпня 2013 р. у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, треті особи - управління земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, управління головного архітектора Дніпродзержинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду на тій підставі, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Згідно ч. 3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у справі.

При розгляді справи було встановлено, що позивачка мешкає з 1997 р. у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, який раніше опалювався вугіллям , який зберігався у вугільних гаражах, закріплених за кожною квартирою на прибудинковій території. В подальшому вказані гаражі перебудовувались и використались за призначенням. З 1997 р. позивачка користується таким гаражем, на який правовстановлюючих документів не має.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем обрано спосіб захисту, який не відповідає діючому законодавству, оскільки заявлено позовні вимоги з підстав, не передбачених законом, а саме, що право власності за набувальною давністю (тобто на підставі ст. 344 ЦК України) на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом .

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Ухвалене по справі рішення суду є законним і обґрунтованим, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 серпня 2013 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді