Справа № 2-1956/12
Провадження № 2/369/310/14
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

за участю секретаря Ткачук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Інспекції з державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1054, ОСОБА_1 набув право власності на 52/100 частини домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Вказане домоволодіння складається із: житлового будинку під літерою «А» - цегла, житловою площею 69,0 кв.м., загальною площею 127 кв.м., сараю - Б, вбиральні - Д, погребу під В, вбиральні - Е, гаража - Ж, літнього душу - З, сараю-прибудови - К, сараю-прибудови - О, свердловини - 1, огорожі - 1-5.

Згідно із вищезазначеним свідоцтвом про право на спадщину, 52/100 часток домоволодіння становить 97 513 (дев'яносто сім тисяч п'ятсот тринадцять) грн. 00 коп.

Позивач зареєстрував своє право власності на вищезазначене нерухоме майно, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності.

Сторони не досягли згоди про добровільний виділ частки спадкового майна із спільної часткової власності домоволодіння.

Позивач просив суд виділити йому у натурі 52/100 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку під літерою «А» - цегла, житловою площею 69,0 кв.м., загальною площею 127 кв.м., сараю - Б, вбиральні - Д, погребу під В, вбиральні - Е, гаража - Ж, літнього душу - З, сараю-прибудови - К, сараю-прибудови - О, свердловини - 1, огорожі - 1-5 та визначити порядок користування спільною земельною ділянкою, на якій розміщено домоволодіння, згідно з планом земельної ділянки, яка міститься в технічному паспорті від 03.03.1999 року, пропорційно до часток осіб у праві власності на житловий будинок.

В судовому засіданні Позивач просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1054, ОСОБА_1 набув право власності на 52/100 частини домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Вказане домоволодіння складається із: житлового будинку під літерою «А» - цегла, житловою площею 69,0 кв.м., загальною площею 127 кв.м., сараю - Б, вбиральні - Д, погребу під В, вбиральні - Е, гаража - Ж, літнього душу - З, сараю-прибудови - К, сараю-прибудови - О, свердловини - 1, огорожі - 1-5.

Позивач зареєстрував своє право власності на вищезазначене нерухоме майно, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності за № 27548157.

ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання частково недійсним вищезазначеного свідоцтва про право власності на спадкове майно, видане на ім'я ОСОБА_1.

Після неодноразового судового розгляду різними інстанціями, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання права власності на прибудову було відмовлено.

В силу ст. 61 ЦПК України, суд сприймає свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 вересня 2010 року, посвідчене приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за № 1054 як чинний правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_1 є власником 52/100 частини домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, що є їхньою спільною частковою власністю. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Співвласники не досягли згоди про добровільний виділ частки спадкового майна із спільної часткової власності домоволодіння, у зв'язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК (1540-06) ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У відповідності до норм статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які, як і інші особи, що беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Якщо сторони домовилися про залучення експертами певних осіб, суд повинен призначити їх відповідно до цієї домовленості. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Особа, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновками експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

Позивачем неодноразово заявлялось клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з питаннями, визначеними у клопотанні (а.с. 178).

Враховуючи, що для прийняття законного рішення по справі щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, ухвалою суду від 14.05.2014 року за клопотанням Позивача, була призначена по справі будівельно-технічна експертиза з питань, погоджених між сторонами по справі, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

03.07.2014 року, 08.08.2014 року від судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли клопотання про надання йому технічного паспорта БТІ на домоволодіння АДРЕСА_1 на час дослідження у повному обсязі (з поверховими планами будинку, в тому числі з планом земельної ділянки на якій зазначені будівлі і споруди домоволодіння, характеристикою будівель і споруд, тощо) та тахеометричну (теодолітну, інструментальну) зйомку на земельну ділянку площею 0,1682 га по АДРЕСА_1 з зазначенням розмірів меж площі земельної ділянки, з розташуванням, розмірами і прив'язкою, будинків та господарських споруд.

Однак, зазначені клопотання експерта не були виконані сторонами по справі.

У звязку з чим, ухвалою суду від 19.09.2014 року провадження по справі було відновлено і розгляд справи призначено на 06.10.2014 року о 10:45 год. (а.с. 203).

Таким чином, Позивач ухилився від проведення експертизи, а підстави його неспроможності щодо виконання клопотання експерта, на думку суду є необґрунтованими.

Частиною 1 статті 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що суд не має спеціальних знань для вирішення позову, оскільки позбавлений можливості вирішити цей спір без проведення судової будівельно-технічної експертизи, а тому суд дійшов висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Інспекції з державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою слід відмовити.

На підставі ст. ст. 358, 364 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 66, 209, 212-214 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Інспекції з державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Суддя А.Я. Волчко