"21" листопада 2014 р.
Справа №150/1164/13-ц
Провадження по справі №2/150/25/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Діденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, «Газета по - українськи» ТОВ «Видавнича група «Нова інформація» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду із вищевказаним позовом.

Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діють на підставі довіреності, виданої 01.11.2014 року, №259, в судовому засіданні уточнюють позовні вимоги, просять їх задоволити та зобов*язати «Газету по - українськи» спростувати опубліковану у вказаній газеті від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, НОМЕР_1 статтю із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо поширеної недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 Крім того, зазначили, що в результаті опублікування недостовірної інформації, що порочить честь, гідність та ділову репутацію довірителя, ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, зокрема, загострилась хвороба - цукровий діабет, у зв*язку із чим постійно лікується, тому просять стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнають, заперечують проти їх задоволення. ОСОБА_2 зазначив, що те, що опубліковано в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» в газеті «Газета по - українськи», він не говорив, хто така ОСОБА_6 він не знає та інтерв*ю їй не давав.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що влітку 2013 року в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області за зверненням мешканців села з м. Вінниці приїхала комісія по земельних питаннях, у зв*язку із чим біля Борівської сільської ради зібралось близько 40 осіб. Зазначив, що бачив журналістку ОСОБА_8, однак, не чув, щоб ОСОБА_2, давав їй інтерв*ю, жодних висловлювань від ОСОБА_2, які надруковані в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованій в газеті «Газета по - українськи», не чув, бо постійно знаходився біля ОСОБА_2

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 дали суду аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що влітку 2013 року біля Борівської сільської ради Чернівецького району зібрались мешканці с. Борівка щодо вирішення земельних питань. Чув як ОСОБА_2 говорив про те, що колгосп розпався, а утворили СТОВ «Оріон», власником якого стала ОСОБА_16. Зазначив, що ОСОБА_8 не бачив, і ніякої розмови ОСОБА_2 із останньою не бачив і не чув.

Свідок ОСОБА_14 - керівник Вінницького відділення ТОВ «Видавничий «Нова інформація» «Газета по - українськи», суду показала, що ОСОБА_8 була позаштатним працівником, яка з вересня 2013 року в редакції не працює. Зазначила, що ОСОБА_8 є автором статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованій в «Газеті по - українськи». ОСОБА_8 за скаргою мешканців с. Борівка Чернівецького району приїжджала до села влітку 2013 року щодо земельних питань. Пояснила, що автори статей, що публікуються в газеті, самостійно обирають тему, ту чи іншу інформацію для написання відповідної статті журналісти зберігають за допомогою диктофона. Не може сказати, чи інтерв*ю із мешканцями с. Борівка Чернівецького району влітку 2013 року ОСОБА_8 записувалось на диктофон.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, ґрунтуючись на наступних підставах.

Як зазначено в позові 9 серпня 2013 року в газеті «Газета по-українськи» № НОМЕР_1 було розміщено публікацію із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1», де кореспондент ОСОБА_6, виклала розповідь ОСОБА_2, а саме: «У селі був колгосп «Дружба». Головою тоді став ОСОБА_1. Він нарошно обанкротив колгосп і створив фермерське підприємство «Оріон». Оформив його на тещу Почав конфліктувати з людьми й довів їх до увольнєнія. У нас забрали паспорти. Сказали, що буде реорганізація. Потом вияснилось, що в сільраді підробляли наші підписи й поукладали нові договори на землю. Хоча там ні числа, ні імена з фаміліями не співпадають.»

Позивач стверджує, що поширена відповідачем через ЗМІ інформація не відповідає дійсності, в зв'язку з наступним.

ОСОБА_1 не став директором, а у відповідності до чинного на той час законодавства був обраний директором КСП «Дружба» на загальних зборах членами колгоспу.

КСП «Дружба не збанкрутував. У 2000 році з метою приведення господарської діяльності КСП «Дружба» у відповідність до ЗУ «Про господарські товариства», «Про колективне сільськогосподарське підприємство», «Про підприємництво» його було реорганізовано шляхом майна членів КСП. Статут нового підприємства (СТОВ «Дружба») було затверджено рішенням його учасників та зареєстровано Чернівецькою РДА.

Згідно позовної заяви СТОВ «Дружба» не було доведено до банкрутства, про що свідчать наступні документи: рішення засновника №1 від 3.08.2009 року, про припинення діяльності юридичної особиу зв'язку з ліквідацією, що не пов'язано з банкрутством. Вказане підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, виданого реєстраційною службою Чернівецького районного управління юстиції за № 163 від 12.08.2013 року.

СТОВ «Оріон» було створено у 2001 році, за 8 (вісім) років до того як було проведено ліквідацію СТОВ «Дружба».

Конфліктів на підприємствах між директором та працівниками не виникало, до звільнення їх ніхто не доводив, всі звільнялись за власним бажанням.

Паспорт є власністю держави, і тільки у випадках передбачених законом їх можуть вилучити працівники правоохоронних та інших органів. Ні керівництво господарства ні його працівники паспортів у жителів с. Борівка не забирали. Звернень громадян (власників паспортів) по даному питанню, на той час. до правоохоронних органів не було.

На момент публікації неправдивої інформації ОСОБА_2 та інші громадяни (мешканці с. Борівка Чернівецького району) не довели той факт, що підписи на договорах оренди підроблено.

Договори оренди землі укладені належним чином у відповідності до Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України, постанов Кабінету Міністрів України, підписані сторонами та пройшли державну реєстрацію.

За наведених вище обставин ОСОБА_1 вважає, що висловлювання, які містяться в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», розміщеній в газеті «Газета по - українськи», порочать честь, гідність та ділову репутацію, завдають шкоди його інтересам.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації і захист честі, гідності і ділової репутації, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 1, 3-4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім*ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, №1, орієнтує суди на те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинні визначати характер такої інформації та з*ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб*єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Статтею 34 Конституції України гарантується кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право на свободу вираження поглядів.

Свобода вираження поглядів, гарантована статтею 34 Основного Закону , становить одну із основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи.

У рішенні у справі Хендісайда від 7 грудня 1976 року, серія А, №24 (заборона британської влади на книгу "Маленький червоний підручник" силою Закону про непристойні публікації), с.23, п.49 зазначається, що свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

ОСОБА_1 в позовній заяві посилається на те, що являється депутатом Чернівецької районної ради, дійсний член асоціації фермерів України, неодноразово нагороджений грамотами та цінними подарунками від керівників України, органів місцевого самоврядування, а отже є відомою особою в Чернівецькому районі та поза його межами, тому поширення недостовірної інформації в засобах масової інформації негативно відображається та його репутації.

Рішенням Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року, №8 рп/2003 встановлено, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян.Звернення громадян, в яких містяться певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової особи чи службової особи.

Крім того, у ст., ст.3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, указується, що оскільки, політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв*язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Пунктом 3 частини 1 статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» встановлено, що редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Оцінивши в сукупності всі обставини справи, доводи, на які посилається позивач, що спростовані в судовому засіданні показами свідків, суд дійшов висновку про відсутність фактів, які б доводили, що стаття, розміщена в «Газеті по - українськи», мотивована цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію ОСОБА_1

Висловлювання, зазначені в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», надрукованій в «Газеті по - українськи», згідно пояснень опитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, були взяті із виступів учасників зборів та використані автором статті, як слова ОСОБА_2

Як пояснив ОСОБА_2 влітку 2013 року біля сільської ради с. Борівка Чернівецького району Вінницької області відбулись збори жителів села, які були невдоволені як орендодавці роботою директора СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району ОСОБА_1 Крім цього, на зборах були присутні представники обласної сільськогосподарської інспекції. Жителі села виступали на зборах та висловлювали своє ставлення щодо відносин, які склались між ОСОБА_1 та людьми, які надали свої паї в оренду останньому.

Крім того, позивачем належним чином не доведено та не підтверджено яким чином висловлювання, що містяться в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», розміщеній в «Газеті по українськи», порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам ОСОБА_1 як посадової особи чи службової особи.

ОСОБА_1 при пред*явленні позову про захист честі, гідності та ділової репутації не доведено факт того, що поширені відомості негативно вплинули на можливість повноцінної реалізації його немайнових прав в суспільстві. Крім того, позивачем, на якого покладено тягар доказування, не доведено причинно - наслідковий зв*язок між зниженням рівня своєї позитивної оцінки в суспільстві та втратами майнового характеру, яких він зазнав або зазнає.

Крім цього, висловлювання, що містяться в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», не є фактичними твердженнями, а оціночним судженням, що виключає предмет судового захисту, оскільки, такого роду оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, являються вираженням суб*єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 не чули і не бачили, щоб ОСОБА_2 давав їй інтерв*ю ОСОБА_8, жодних висловлювань від ОСОБА_2, які надруковані в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованій в газеті «Газета по - українськи», не чули, оскільки, весь час знаходились біля ОСОБА_2

Судом вжито вичерпні та достатні заходи щодо виклику в судове засідання свідка ОСОБА_8 з метою з*ясування факту дачі інтерв*ю ОСОБА_2, зокрема, неодноразово надсилались повідомлення про виклик до суду, виносились ухвали про примусовий привід. Однак, зазначені заходи не дали позитивного результату, свідок ОСОБА_8 до суду не з*явилася, ухвали суду про її примусовий привід не виконано.

Крім того, в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованій в газеті «Газета по - українськи» із змісту речення «У нас забрали паспорти. Сказали, що буде реорганізація. Потом Вияснилось, що в сільраді підробляли наші підписи й поукладали нові договори на землю. Хоча там ні числа, ні імена з фаміліями не співпадають.» не вбачається хто саме забрав паспорти і в кого, хто сказав, що буде реорганізація, невідомо ким підроблялись підписи в новоукладених договорах на землю. Відсутність конкретного прізвища, імені та по батькові особи, яка забрала паспорти, сказала, що буде реорганізація, підробляла підписи в новоукладених договорах на землю, унеможливлює стверджувати про приниження честі, гідності чи ділової репутації певної особи, зокрема, ОСОБА_1

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач ОСОБА_1, участь якого в судовому засіданні визнана судом обов*язковою, в судове засідання не з*явився, не надав суду жодного належного підтвердження моральної шкоди, завданої йому внаслідок опублікування статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», вимоги про стягнення моральної шкоди належним чином не обґрунтовано та не доведено, тому за відсутності достовірних доказів не підлягають задоволенню, оскільки, рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо зобов*язання відповідача спростувати опубліковану в газеті «Газета по - українськи» статтю із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо поширеної недостовірної інформації.

На підставі вище викладеного, суд в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Повний текст рішення відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України складено 21.11.2014 року.

Суддя: Цимбалюк Л.П.