провадження 2/331/1183/14
справа 331/3421/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Жовнерчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 04.03.2013 р. померла її мати ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

14.06.1994 р. ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповіла свою частку квартири рідній сестрі позивачки ОСОБА_4.

16.07.2013 р. ОСОБА_1 і ОСОБА_4 звернулись до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після померлої матері. Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 відмовилась від спадкування за заповітом та за законом на користь ОСОБА_1 і остання подала заяву до нотаріальної контор про прийняття спадщини.

Нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 54741837 від 16.07.2013 р.

Після спливу шестимісячного строку, відведеного для прийняття спадщини, позивачка звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку спірної квартири, але їй нотаріусом у цьому було відмовлено з посиланням на те, що окрім неї є ще спадкоємець за законом ОСОБА_2. ОСОБА_2 є рідним племінником позивачки.

ОСОБА_2 є також власником іншої 1/2 частини спірної квартири. В цій квартирі він зареєстрований.

Позивачка зазначає, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживав, так як у 1999 році виїхав до Португалії, де на теперішній час постійно проживає і працює водієм. У встановлений ЦК України строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори від також не звертався. А його звернення до нотаріальної контори на теперішній час та намір нотаріуса оформити спадкові права відповідача на 1/4 частину спадкового майна є грубим порушенням прав позивачки як єдиного спадкоємця першої черги за законом.

ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2/вулиці Лепіка у м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після померлої 04.03.2013 р. ОСОБА_3, крім успадкованої ОСОБА_1 1/4 частки цієї квартири на загальних підставах, стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник відповідача проти позову заперечує, надавши письмові заперечення, в яких не згоду з позовом обґрунтовує тим, що позов не доказаний, позивачем не правильно вибрано спосіб захисту в частині вимоги заборонити нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії по оформленню права на спадщину відповідачу, позивачка не може вимагати визнати її право власності на 1/4 частину зазначеного спірного майна, оскільки ця частина нерухомого майна належить відповідачу, який на момент смерті спадкодавця був зареєстрований і проживав разом з нею у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

судом встановлено, що 04 березня 2013 р. померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.03.2013 р. серії І-ЖС №257034.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3/вул. Лепіка в м. Запоріжжя, яка їй належала на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 27.09.1993 р. №683.

14 червня 1994 р. ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла належну їй 1/2 частки квартири АДРЕСА_3/вул. Лепіка в м. Запоріжжя своїй дочці -ОСОБА_4 (сестра ОСОБА_1П.).

Проте, ОСОБА_4, 16 липня 2013 р. надала до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори заяви, зареєстровані за №№495,497 у спадковій справі

№207/2013, якими відмовилась від прийняття спадщини, що складає 1/2 частки квартири АДРЕСА_3/вул. Лепіка в м. Запоріжжя, за заповітом та законом.

Зазначені відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою були прийняті, завірені та долучені до спадкової справи №207/2013. Таким чином, ОСОБА_4 втратила своє право на спадкування.

Іншими спадкоємцями за законом першої черги є позивачка, ОСОБА_1, (дочка померлої ОСОБА_3Т.) та за правилами частини 1 ст. 1266 ЦК України спадкоємцем першої черги за правом представлення після померлої ОСОБА_3 є також ОСОБА_2, рідний племінник позивачки.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_2, проживаючи з померлою ОСОБА_3 за адресою м.Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_4, що підтверджується довідкою №000922 від 14.10.2013 р., довідкою № 680 від 11.06.13 р. прийняв спадщину - 1/4 частки квартири АДРЕСА_3/вул. Лепіка в м. Запоріжжя, яка належала померлій ОСОБА_3 Про відмову від прийняття спадщини він не заявляв.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, в звязку з тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_3/вул. Лепіка в м. Запоріжжя, що належала померлій, позивачці і відповідачу по справі, як спадкоємцям першої черги, повинно за законом належати по 1/4 частки квартири.

Для того, щоб встановити факт спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем, нотаріус по місцю відкриття спадщини перевіряє у паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місце реєстрації проживання померлої довідкою органів реєстрації.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель,тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У ОСОБА_5 № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду цивільних справ про спадкування зазначено, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Як вбачається з довідки № 000922 від 14.10.2013 р., на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у квартирі №3 в будинку №68/24 по пр.. Леніна/Лепіка в м. Запоріжжі.

Позивачка у позові зазначає, що відповідач у 1999 р. виїхав до Португалії, де на теперішній час постійно проживає і працює водієм. Тобто, відповідач не проживав на час відкриття спадщини з спадкодавцем за місцем реєстрації у звязку з виїздом на постійне місце проживання в іншу країну. Згідно ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У якості доказів позивачем надано суду ксерокопію довіреності, виданої ОСОБА_6 на імя його дружини ОСОБА_7, датовану 15.01.2014 р., Акт і довідку Центру обслуговування абонентів № 2, складені на підставі пояснень свідків і датовані 24.04.2014 роком. Але, довіреність, Акт і довідка датовані січнем квітнем 2014 року, а ОСОБА_3 померла у березні 2013 року. Тому, суд критично ставиться до вказаних вище доказів, вони не доказують того, що у березні 2013 р. відповідач не проживав за місцем реєстрації.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_5 пояснили, що відповідач у спірній квартирі не проживає, з 1999 року його не бачили, він виїхав до Португалії. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому, суд покладає в основу рішення не показання свідків, а відповіді офіційний органів, а саме: в інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.07.2014 р. зазначено, що відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 1998 по теперішній час не виявлено; у відповіді на запит суду Посольства України в Португалії вказано, що за даними перевірки, на консульському обліку Посольства України в Португальській республіці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не перебуває.

Тому, перебування відповідача на дату смерті спадкодавця в іншій країні і не проживання його у звязку з цим за місцем реєстрації не може бути підтверджено лише показаннями свідків при тому, що їх показання спростовуються вищезазначеною офіційною інформацією.

Суд вважає позов не доказаним, тому, відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст..ст.10,11,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Смолка І.О.