Справа № 460/349/13 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/1980/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді - Ванівського О.М.,

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка М.Я.,

при секретарі: Цар М.М.,

з участю:представника відповідача Вороцівської сільської ради Яворівського району

Львівської області - адвоката Кравчини В.І.,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області - адвоката Кравчини В.І. на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 січня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області на користь ОСОБА_5 52195,00 грн. матеріальної шкоди та 671,50 грн. судових витрат, а всього 52812,50 грн.. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області адвокат Кравчина В.І.. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, адже суд застосував закон, який не поширюється на правовідносини, які були предметом розгляду. В судовому засіданні йшлось про безхазяйне майно, тобто паркан, який знаходився в аварійному стані і право власності на нього судом не встановлено. Таким чином, аварійний паркан не має власника, а тому і не відноситься до будь-якої форми власності. Що стосується обставин, які привели до пошкодження майна відповідача, то аварійний стан паркану ніяким чином не пов'язаний з необережністю ОСОБА_5, який ігнорував попереджувальний надпис і очевидну загрозу обвалу. Він поставив свій автомобіль безпосередньо біля деформованої ділянки паркану. На підставі вище викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позову про відшкодування шкоди за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 30 липня 2007 року сталося обрушення стіни незавершеної будівництвом споруди. Вищезгадана стіна довжиною 27 метрів та висотою 4,5 метра обрушилась на подвір'я ОСОБА_6 у с. Карачинів Яворівського району Львівської області, в результаті чого було пошкоджено мікроавтобус марки «Фіат Дукато», 1995 року випуску, д.н. НОМЕР_1, який належав ОСОБА_5 на праві власності.

31 липня 2007 року комісією у складі голови та депутатів сільської ради, заступника начальника Яворівського РВ ГУ МНС України у Львівській області складено акт обстеження місця обрушення стіни, яким зафіксовано факт падіння вказаної стіни на мікроавтобус ОСОБА_5.

Згідно висновку авто-товарознавчого дослідження від 14 березня 2008 року вартість відновлювального ремонту мікроавтобуса набагато перевищує вартість непошкодженого транспортного засобу, тому розмір збитків ОСОБА_5, пов'язаний із пошкодженням вказаного мікроавтобуса визначений експертом, виходячи з ринкової вартості ще не пошкодженого автомобіля на момент настання вказаної події в розмірі 53895,00 грн..

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, обов'язковими передумовами настання цивільної відповідальності за завдану шкоду є наявність такої шкоди, неправомірні винні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди та причиновий зв'язок між такими діями чи бездіяльністю і завданою шкодою.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на якій розташоване аварійне нерухоме майно належить до земель Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області, а остання самоусунулася від виконання своїх обов'язків щодо контролю за технічним станом, використанням та утриманням об'єктів нерухомого майна усіх форм власності, зокрема будівель та споруд колишнього цеху пластмасових виробів в с. Карачинів та не вчинила жодних дій щодо цього безхазяйного нерухомого майна на своїй території. Відтак, суд вважав, що бездіяльність відповідача Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області призвела до пошкодження майна позивача та на підставі ст.1173 ЦК України, прийшов до висновку, що шкода, завдана позивачу повинна бути відшкодована органом місцевого самоврядування, незалежно від наявності вини такого, оскільки завдана в результаті бездіяльності останнього при здійсненні ним своїх повноважень.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Як вбачається з листа Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 12 жовтня 2010 року, інформація про право власності на спірну будівлю на території цеху пластмасових виробів, що розташована в с. Карачинів Яворівського району Львівської області у сільській раді відсутня, однак рішенням сільської ради від 27 грудня 2006 року №223 ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо надання в оренду строком на 1 рік земельної ділянки 0,44 га для обслуговування виробничих приміщень в с. Карачинів (т.1 а.с.41, т.2 а.с.24).

Згідно повідомлення Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 18 листопада 2010 року інформації щодо реєстрації об'єктів нерухомого майна, а саме споруди колишнього цеху пластмасових виробів, а також реєстрації об'єктів нерухомості за ПВТП «Лемир» та ОСОБА_7 за вказаною адресою в архівних даних бюро не зареєстровані (т.1 а.с.52).

Крім того, рішенням виконавчого комітету Вороцівської сільської ради №5 від 16.01.1998 року вирішено передати земельну ділянку площею 0,40 га, яка зайнята під будівлями, дворами, спорудами у постійне користування власнику ВТП «Лемир» в особі власника ОСОБА_7.

Як вбачається із показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 аварійна ділянка паркана, в результаті падіння якого було пошкоджено автомобіль позивача, обстежувалась та було вчинено відповідний попереджувальний про небезпеку напис (т.2 а.с.74-76, 77-80).

На підставі вказаного, колегія суддів приходить до переконання, що відповідачем вчинялись дії щодо контролю за станом будівель та споруд колишнього цеху пластмасових виробів в с. Карачинів, Яворівського району Львівської області, а відтак необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо заподіяння шкоди внаслідок бездіяльності відповідача при здійсненні ним своїх повноважень. При цьому слід також взяти до уваги і той факт, що земельна ділянка, на якій знаходився аварійний паркан була передана у постійне користування власнику ВТП «Лемир» в особі власника ОСОБА_7, останньому погоджено вибір цієї ділянки під будівництво підприємства переробки м'яса та сільськогосподарської сировини та прийнято рішення про надання йому дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки терміном на 1 рік для передачі в оренду з правом викупу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що представником відповідача в повній мірі доведено відсутність вини Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області у заподіянні шкоди позивачу.

В той же час, позивачем та його представником, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, не надано суду жодних доказів, якими би підтверджувались обставини, викладені у позовній заяві та уточненнях до неї щодо винуватості Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області у заподіянні шкоди ОСОБА_5.

Відтак, колегією суддів не встановлено обов'язкових елементів настання цивільно-правової відповідальності Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області за завдану майну ОСОБА_5 шкоду, зокрема вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та діями/бездіяльністю відповідача.

На підставі вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що шкода позивачу заподіяна внаслідок бездіяльності відповідача, а відтак безпідставності стягнення з відповідача завданих ОСОБА_5 збитків.

Пунктом 2 ч.1 ст.307 ЦПК України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.309 ЦПК України, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При цьому, згідно ч.2 ст.314 ЦПК України, слід ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 14.06.2013 року (т.2 а.с.36) єдиним відповідачем є Вороцівська сільська рада Яворівського району Львівської області, відсутність вини відповідача встановлено на підставі численних доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема документами та показами свідків, що підтверджують передачу земельної ділянки, на якій знаходився аварійний паркан у постійне користування власнику ПВТП «Лемир» в особі ОСОБА_7, якому, окрім іншого, надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки терміном на 1 рік для передачі в оренду з правом викупу, а також проведення обстеження аварійної ділянки паркана, в результаті падіння якого було пошкоджено автомобіль позивача, та вчинення відповідного попереджувального про небезпеку напису.

Крім того, слід врахувати і те, що відомості про державну реєстрацію права власності на будівлі та споруди колишнього цеху пластмасових виробів у с. Карачинів Яворівського району Львівської області відсутні і такі перебувають, що не заперечується сторонами та не підлягає, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню, у володінні та користуванні ПВТП «Лемир».

Керуючись 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.2, 3 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області - Кравчини Владислава Івановича - задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 січня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий О.М.Ванівський

Судді: Б.М.Гриновець

М.Я.Богонюк