Справа № 2-212/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська про визнання права користування жилим приміщенням в квартирі, усунення перешкод на вселення та користування житловим приміщенням в квартирі, визнання такою, що не набула права користування житловим приміщенням в квартирі, зняття з реєстрації, визнання незаконним та скасування рішення виконкому, визнання недійсною зміну договору найму житлового приміщення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнених вимог позивачі посилаються на те, що ОСОБА_1 з 1990 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, який з липня 1990 року був наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1. З 1997 року ОСОБА_1 прописалася у вказаній квартирі та стала мешкати в ній разом з чоловіком ОСОБА_5. та своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_2., 1980 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_2 року з досягненням повноліття ОСОБА_2. отримала паспорт і з цього часу також була прописана в зазначеній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року квартиронаймач ОСОБА_5. помер, з цього часу до квартири їх перестала впускати ОСОБА_3., яка стала проживати в квартирі померлого чоловіка ОСОБА_6. В липні 2006 року за запитом адвоката Вовчук О.Ю. їм стало відомо, що без їх згоди 23.03.1999 року ОСОБА_3. була прописана в спірну квартиру, а після смерті ОСОБА_5. на підставі рішення виконкому Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року було змінено умови договору найму жилого приміщення в спірній квартирі і переоформлено особистий рахунок на квартиру на ім"я ОСОБА_3., чим порушено вимоги ст. 106 ЖК України, тому вона не набула в законному порядку права користування жилим приміщенням квартири. З інформаційної довідки "Дніпропетровського МБТІ" № 9684 від 24.10.2006 року їм стало відомо, що 12.05.2006 року на ім"я ОСОБА_3. Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, яке було 30.06.2006 року зареєстровано в Єдиному реєстрі права власності на нерухоме майно за № 15235316

Позивачі зазначають, що на час прописки ОСОБА_3. у вказаній квартирі - 23.03.1999 року ОСОБА_1 ні усного ні письмового дозволу на вселення на її прописку не давала, а тому ОСОБА_3. відповідно до ст. 65 ЖК України не набула законного права користування жилим приміщенням в квартирі. Оскільки ОСОБА_3. була прописана у спірній квартирі з порушенням правил, встановлених статтями 64, 65 ЖК України, то вона не набула законного права користування цим жилим приміщенням, а також права на його приватизацію. Вони не подавали до житлово-експлуатаційного органу ніяких заяв про виписку і не були у встановленому законом порядку визнані такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням і за ними збереглося це право. Отже, житлово-експлуатаційне об"єднання Бабушкінського району в м. Дніпропетровську безпідставно видало ОСОБА_3. довідку про те, що вона одноособово є наймачем спірного житлового приміщення, не включивши їх до цієї довідки. Таким чином, Департамент управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради 12.05.2006 року прийняв незаконне розпорядження про приватизацію спірного жилого приміщення і видачу ОСОБА_3. свідоцтва про її право власності на житло в квартирі АДРЕСА_1, чим порушено їх права. Також позивачі посилаються на те, що в спірній квартирі прописана донька ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.

Посилаючись на зазначене, позивачі просятьвизнати їх такими, що з 1997 року і до цього часу мають право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; усунути перешкоди на вселення та користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_3 такою, що не набула права користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації у вказаній квартирі; визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року в частині, що стосується ОСОБА_3.; визнати недійсною зміну договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1, в наслідок чого наймачем визнано ОСОБА_3;визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 12.05.2006 року про приватизацію жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 і видачу ОСОБА_3. свідоцтва про право власності на вказану квартиру; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло в квартирі АДРЕСА_1, видане 12.05.2006 року на ім"я ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивачі та їх представники, посилаючись на обставини, викладені в позові та уточненнях до нього, позовні вимоги підтримали та пояснили, що в 1988 році ОСОБА_1 з ОСОБА_5., перебуваючи в сімейних відносинах, приїхали жити до м. Синельникове, де він працював в депо. В 1990 році вони зареєстрували шлюб. В цей час ОСОБА_5. був прописаний за адресою АДРЕСА_2, де жила його мати. В 1991 році його мати зробила родинний обмін квартирами з бабусею ОСОБА_7, яка проживала за адресою АДРЕСА_1 і бабуся переїхала жити в квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_5. переїхав в квартиру АДРЕСА_1, в якій зареєструвався, в цей час ОСОБА_8 з неповнолітньою донькою ОСОБА_2. проживали в м. Синельникове. В 1997 році ОСОБА_1 з донькою приїхала в м. Дніпропетровськ, де влаштувалася на роботу в тролейбусне депо, вони жили сім"єю в спірній квартирі з ОСОБА_5. за адресою АДРЕСА_1 який зареєстрував її в цій квартирі, де також періодично проживав його брат ОСОБА_9. ОСОБА_1 за місцем реєстрації в спірній квартирі отримала інденфікаційний код, в 1999 році перебувала на обліку в центрі зайнятості в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, в зв"язку з досягненням повноліття її донька ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2 року отримала паспорт громадянки України та була зареєстрована за адресою в квартирі АДРЕСА_1. В 2000 році ОСОБА_5. звільнився з роботи, шукав нову роботу, при цьому ночував то в спірній квартирі, то у своєї матері, то з ними в м. Синельниково, де вони тимчасово періодично проживали у матері ОСОБА_6. Згодом він влаштувався на роботу в м. Дніпропетровську, проживав в квартирі АДРЕСА_1. Весь цей час вони з ОСОБА_5. підтримували сімейні стосунки, ОСОБА_8 з донькою постійно приїздила до нього в спірну квартиру, бачили, що там також проживає його брат. Після зникнення брата в 2002 році ОСОБА_5. проживав в спірній квартирі, вони постійно приїздили до нього, підтримуючи сімейні стосунки. В 2003 році вона дізналася, що в спірну квартиру до ОСОБА_5. вселилася його сестра ОСОБА_3. з сім"єю. В 2005 році ОСОБА_5. помер, до його смерті вони були з ним родиною та членами його сім"ї, приїздили до нього в спірну квартиру, спілкувалися по телефону. Після смерті ОСОБА_10. ОСОБА_3. перестала їх впускати в квартиру, весь цей час їм не було відомо, що ОСОБА_3. зареєстрована у спірній квартирі, оскільки дозволу на її вселення та реєстрацію вони як члени сім"ї наймача, які зареєстровані у цій квартирі, не давали. В 2006 році вони дізналися, що ОСОБА_3. приватизувала на своє ім"я спірну квартиру. Вказаним були порушені їх права, оскільки вони на теперішній час є зареєстрованими у спірній квартирі, в установленому законом порядку з реєстрації не знімалися, такими, що втратили право користування квартирою не визнавалися. В дане судове засідання позивачі не з»явилися, про розгляд справи повідомлені, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

В судовому засіданні ОСОБА_3. та її представники позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість та законність приватизації спірної квартири. Пояснили, що брат ОСОБА_3. ОСОБА_5. раніше проживав за адресою АДРЕСА_2, де була зареєстрована та жила ОСОБА_3., проживала їх мати. Потім в 1990 році був здійснений родинний обмін квартир і він став проживати в квартирі АДРЕСА_1 в якій з ним також проживав брат ОСОБА_9. ОСОБА_5. по півроку їздив у відрядження і з дружиною ОСОБА_1 проживав в Синельникове. Після звільнення з роботи він в 1995-1996 році повернувся проживати в квартиру НОМЕР_1 До повернення ОСОБА_5. у вказану квартиру його брат ОСОБА_9 зник, вона з ОСОБА_5. почали робити ремонт в квартирі, погасили борги по квартплатні і після закінчення ремонту вона в 1999 році переїхала до брата в квартиру НОМЕР_2, в якій він відразу її прописав і в якій також стала проживати її дитина. Так проживали з 2000 по 2005 рік, ІНФОРМАЦІЯ_3 року її брата ОСОБА_5. вбили на вулиці. Їй не було відомо, що в квартирі АДРЕСА_1 були прописані ОСОБА_1 та ОСОБА_2., оскільки вони постійно не жили в квартирі, а жили в м.Синельниково. При підготовці документів для приватизації вказаної квартири їй були видані довідки про склад сім»ї, в яких вони не були вказані як особи, зареєстровані в спірній квартирі, зареєстрованим був зазначений лише ОСОБА_5. Про їх реєстрацію у квартирі їй стало відомо з позовної заяви. В дане судове засідання ОСОБА_3. не з»явилася, про розгляд справи повідомлена, її представники надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представники Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, КВЖРЕП Бабушкінського району м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися, про розгляд справи повідомлені.Представники Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, КВЖРЕП Бабушкінського району м. Дніпропетровська надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення позивачів з представниками, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 05.01.1990 року між ОСОБА_5. та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7, виданим 05.01.1990 року Кіровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1.

ОСОБА_5. з липня 1990 року був наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею - 62,4 кв.м., в якій він був зареєстрований.

15.09.1997 року ОСОБА_1 була зареєстрована у вказаній квартирі АДРЕСА_1 та стала мешкати в ній разом з чоловіком ОСОБА_5. та своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_2., 1980 р.н., яка після досягнення повноліття отримала паспорт і ІНФОРМАЦІЯ_2 року також була зареєстрована у зазначеній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8, виданим 02.07.2007 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 8390.

Із вказаного часу до квартири АДРЕСА_1 позивачів перестала впускати сестра ОСОБА_5. - ОСОБА_3., яка проживає у вказаній квартирі, що не заперечувалося в судовому засіданні її представниками.

В липні 2006 року з відповіді начальника КЖЕП-7 на запит адвоката Вовчук О.Ю. позивачам стало відомо про те, що 23.03.1999 року ОСОБА_3. була зареєстрована в спірній квартирі АДРЕСА_1 і вона є її основним квартиронаймачем, на її ім"я відкритий особовий рахунок на підставі рішення виконкому Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2. в картотеці не значаться.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року "Про зміну умов договору найму житлових приміщень КЖЕП-7" було змінено умови договору найму жилого приміщення та переоформлено особовий рахунок на житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1, яке складається з двох кімнат, житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею - 62,4 кв.м., з померлого наймача ОСОБА_5 на його сестру ОСОБА_3, склад сім"ї одна особа.

Розпорядженням Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №2/218-06 від 12.05.2006 року задоволено звернення ОСОБА_3. про передачу квартири АДРЕСА_1 в її приватну власність.

12.05.2006 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням від 12.05.2006 року №2/218-06 видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3., та в якому зазначено, що вказана квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

На підставі зазначеного вище Свідоцтва про право власності на житло за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційними довідками "Дніпропетровського МБТІ" № 9684 від 24.10.2006 року, № 310 від 14.01.2009 року, № 3086 від 17.03.2009 року.

Як вбачається з довідки №147 від 11.02.2011 року КЖЕП №7, на даний час в квартирі АДРЕСА_1 на даний час зареєстровані зареєстрована ОСОБА_3. та з 13.04.2009 року зареєстрована її донька ОСОБА_2., 1992 року народження.

Відповідно до ст.9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як зазначено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з»ясувати, чи додержано встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім»ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було воно постійним їх місцем їх проживання і протягом якого саме часу, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім»ї, що з ним проживають певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. були членами сім»ї наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5., вели з ним спільне господарство та після вселення в 1997 році у вказану квартиру набули всі права членів сім»ї наймача, передбачені ст. 64 ЖК України. Вказане не спростовано в судовому засіданні.

Разом з цим, судом встановлено, що на час здійснення реєстрації ОСОБА_3. у квартирі АДРЕСА_1, а саме 23.03.1999 року, позивачі, як члени сім"ї наймача, ані усного ані письмового дозволу на її реєстрацію, а також на вселення до вказаної квартири не надавали. ОСОБА_3 не надано доказів того, що на час здійснення її реєстрації в спірній квартирі ця квартира була її постійним місцем проживанням, зважаючи на те, що до цього вона зі своєю сім"єю постійно проживала та була тривалий час, а саме з 18.06.1984 по 01.02.1999 року, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою ЖСК-67 "Лотос" від 14.07.2010р. № 43, і будь-які докази того, що вона вела з наймачем квартири ОСОБА_5. спільне господарство суду не надано. Не надано суду і доказів того, що між ОСОБА_3, наймачем квартири і членами його сім"ї - позивачами у справі обумовлювався угодою певний порядок користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Зважаючи на вказане, ОСОБА_3. відповідно до положень ст. 65 ЖК України не набула у встановленому законом порядку права користування жилим приміщенням у спірній квартирі, а також не набула права на його приватизацію. Вказане не спростовано в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім»ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім»ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім»ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім»ї наймача.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавстваі порушує цивільні права або інтереси.

Встановлено, що вищевказаним рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року "Про зміну умов договору найму житлових приміщень КЖЕП-7" було змінено умови договору найму жилого приміщення та переоформлено особовий рахунок на житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1 з померлого наймача ОСОБА_5 на його сестру ОСОБА_3, яка, як встановлено не набула у встановленому законом порядку права користуванням зазначеним житловим приміщенням. Тобто, договір найму жилого приміщення спірної квартири було змінено без згоди членів сім»ї наймача ОСОБА_5., якими є позивачі, що не відповідає положенням ст.ст. 103, 106 ЖК України.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачів про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року в частині зміни умову договору найму на житлові приміщення та переоформлення особового рахунку на приміщення, житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 62,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 з померлого наймача ОСОБА_5 на його сестру ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Суд вважає, що позовна вимога позивачів про визнання недійсною зміну договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1, в наслідок чого наймачем визнано ОСОБА_3, як окрема вимога задоволенню не підлягає, оскільки задоволенням позовної вимоги позивачів про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року ця вимога вже задоволена судом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду України.

У відповідності до п.2 ст.8 цього Закону передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за яким зберігається право на житло, з обов»язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно до ст.3 Закону до членів сім»ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Як вбачається з матеріалів справи, приватизація ОСОБА_3 спірної квартири АДРЕСА_1 була здійснена на підставі її заяви від 10.04.2006 року, поданої керівнику органу приватизації, до якої була додана довідка про склад сім»ї наймача, без дати, видана ЖЕУ №7, в яких зазначено, що на час звернення позивача з заявою в квартирі була зареєстрована лише вона.

Також, на підставі вказаної заяви Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради було видано розпорядження № 2/218-06 від 12.05.2006 року про приватизацію вказаної квартири на ім»я ОСОБА_3., у відповідності до якого було видано оспорюване позивачами вищевказане Свідоцтво про право власності на житло.

Разом з цим, судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_3. до органу приватизації із заявою та на час здійснення приватизації у спірній квартирі проживали та були зареєстровані також позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2., які були членами сім»ї наймача ОСОБА_5., що не було спростовано відповідачами, і вони, як члени сім»ї ОСОБА_5., письмової згоди на здійснення приватизації не давали.

Таким чином, Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 12.05.2006 року прийнято незаконне розпорядження про приватизацію спірного жилого приміщення і видачу ОСОБА_3. свідоцтва про її право власності на житло в квартирі АДРЕСА_1, чим порушено їх права на приватизацію житла відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Зважаючи на встановлені обставини, позовні вимоги позивачів про визнання незаконним та скасування розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 12.05.2006 року про приватизацію жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 і видачу ОСОБА_3. свідоцтва про право власності на вказану квартиру; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло в квартирі АДРЕСА_1, виданого 12.05.2006 року на ім"я ОСОБА_3. підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені судом обставини підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про визнання їх такими, що з 1997 року і до цього часу мають право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні ОСОБА_3 та її представниками не заперечувався факт того, що ОСОБА_3., вважаючи себе власником спірної квартири, перешкоджає позивачам вселитися та користуватися житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивачів в межах заявлених позовних вимог та усунути їм перешкоди на вселення та користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні знайшло підтвердження незаконність реєстрації ОСОБА_3. у спірній квартирі, зважаючи на відсутність згоди на реєстрацію та вселення відповідачок до квартири, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачів про зняття ОСОБА_3. та ОСОБА_4. з реєстрації у вказаній квартирі.

В судовому засіданні ОСОБА_3. з представниками посилалися на те, що їй не було відомо, що в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2., вони постійно не жили в квартирі з ОСОБА_5., а жили в м.Синельниково і при підготовці нею документів для приватизації вказаної квартири їй були видані довідки про склад сім»ї, в яких вони не були вказані як особи, зареєстровані в спірній квартирі. Про їх реєстрацію у квартирі їй стало відомо з позовної заяви.

На підтвердження доводів ОСОБА_3. в судовому засіданні надали свідчення свідки. Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_5. був знайомий з 1999 року, він живе в квартирі, розташованій поряд з квартирою ОСОБА_5. Вони спілкувалися, влітку їздили разом на риболовлю і він не знав, що ОСОБА_5. одружений. В квартирі крім ОСОБА_5. проживали ще ОСОБА_3., брат ОСОБА_5 з дружиною та дитиною, дружину ОСОБА_5. він не бачив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що в будинку по АДРЕСА_1 проживає з 1978 року, він дружив з ОСОБА_5., їздив з ним на риболовлю, від нього чув, що його дружина ОСОБА_1 то приходить, то уходить з квартири НОМЕР_1, живе в Синельниково, і він, свідок, бачив її декілька разів в їх будинку та у дворі. Всього декілька разів він заходив до квартири ОСОБА_5. і по стану квартири, наявності в ній брудного посуду він зрозумів, що його дружина там не проживає, він не може стверджувати, що вона жила в цій квартирі. З ОСОБА_5. в квартирі НОМЕР_2 проживав його брат ОСОБА_9 з дружиною і коли 15 років тому він зник, вона залишила квартиру. ОСОБА_3. приходила в квартиру до брата ОСОБА_5., прибирала в ній, не пам"ятає чи жила вона в ній постійно.

Свідок ОСОБА_14. в судовому засіданні пояснила, що вона з 1965 року проживала в будинку АДРЕСА_1 декілька разів протягом півріччя в 90-х роках бачила там ОСОБА_1. і їй сказали, що вона приходила до ОСОБА_5 в квартиру НОМЕР_6, в цій квартирі вона не проживала.

Разом з цим, суд вважає, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що позивачки не були членами сім»ї наймача ОСОБА_5., не проживали з ним однією сім»єю, а також того, що вони на час реєстрації та вселення ОСОБА_3. до спірної квартири не були в ній зареєстровані.

Відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року (з подальшими змінами, що були чинними на час виникнення правовідносин) записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються паспортною службою. До паспортної книжечки, серед іншої інформації робляться відмітки про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.

Як вбачається з листа Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.04.2009 року № 46/5-4243, наданого на запит суду, дані на реєстрацію ОСОБА_3. та документи на зняття з реєстрації ОСОБА_6. та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 в Бабушкінському РВ знищені, оскільки на підставі наказу МВС України № 519 від 04.06.2002 року строки зберігання заяв на реєстрацію та зняття з реєстраційного обліку 3 роки. Також зазначено, що за даними обласного довідкового бюро ОСОБА_1 та ОСОБА_2. виписані в 2003 році за рішенням суду (номер рішення не вказано).

За відомостями адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 23.07.2010 року, наданими за запит суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2. зареєстрованими або знятою з реєстраційного обліку не значаться.

Разом з цим, як вбачається з паспорта громадянина України ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н., серії НОМЕР_5, виданого 26.08.2003 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області замість втраченого раніше, місцем реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_6. зазначена адреса АДРЕСА_1 з 15.09.1997 року.

Ця саме адреса як місце реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_13. вказана в її заяві про видачу вищезазначеного паспорту (Форма №1) від 06.05.2003 року, адресованій у вказану паспорту службу, в яку також в подальшому, як і в паспорт, - 07.04.2008 року Бабушкінським РВ вклеєна нова фотокартка ОСОБА_6. При цьому в паспорті ОСОБА_6. відмітка паспортної служби про зняття її з будь-яких підстав реєстраційного обліку з постійного місця проживання - АДРЕСА_1 відсутня.

В паспорті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н., серії НОМЕР_4 виданому 02.11.1999 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, місцем реєстрації постійного проживання ОСОБА_2 зазначена адреса АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Ця сама адреса як місце реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_2 вказана в її заяві про видачу вищезазначеного паспорту (Форма №1) від 06.05.2003 року, адресованій у вказану паспорту службу, в яку також в подальшому, як і в паспорт, - 06.02.2008 року Бабушкінським РВ вклеєна нова фотокартка ОСОБА_2 При цьому в паспорті ОСОБА_2 відмітка паспортної служби про зняття її з будь-яких підстав реєстраційного обліку з постійного місця проживання АДРЕСА_1 відсутня.

Крім того, видача вказаних паспортів була здійснена Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, тобто за місцем постійного проживання громадянина, яким є Бабушкінський район м. Дніпропетровська, в якому розташована спірна квартира.

В судовому засіданні ОСОБА_3. з представниками посилалися на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2. були зняті з реєстрації в спірній квартирі в 2003 році за рішенням суду і тому їх дозвіл на реєстрацію ОСОБА_3., вселення, приватизацію цієї квартири потрібний не був, проте будь-яких доказів цих тверджень суду не надали. Натомість, як вбачається з довідок від 22.06.2011 року № 1.5./6283/11 та від 08.04.2014 року, виданих Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, згідно алфавітних покажчиків по цивільним справам з 1997 по 2007 рік цивільна справа за позовом до ОСОБА_6. та ОСОБА_2 про виселення в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська не зареєстрована; згідно з алфавітними покажчиками суду за 2001-2004 роки цивільної справи за позовом до ОСОБА_1. та ОСОБА_2 про позбавлення прав користування житловим приміщенням не зареєстровано.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_6. серії НОМЕР_3 вона з 14.10.1997 року по 29.01.1998 року працювала кондуктором на Дніпропетровському підприємстві "Дніпроміськелектротранс", з 04.10.1999 року по 31.03.2000 року вона перебувала на обліку за місцем реєстрації в Бабушківнському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська.

Також, 11.07.2002 року "Держподатінспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ОСОБА_2. була видана Картка фізичної особи-платника податків, за якою вона одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_9. Така ж Картка була видана зазначеною інспекцією 01.07.2004 року ОСОБА_1 з одержанням нею ідентифікаційного номеру НОМЕР_10.

Вказаним підтверджуються доводи позивачів про наявність їх реєстрації в спірній квартирі.

Таким чином, відповідачами не надано належних доказів тому, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. в установленому законом порядку були зняті з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, а тому не було необхідності у наданні ними згоди для реєстрації ОСОБА_3. у спірній квартирі, її вселення в неї та в її приваизації.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню солідарно понесені ними витрати по справі - на користь ОСОБА_6. сплачений судовий збір в сумі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 15,00 грн., на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 15,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 такими, що з 1997 року і до цього часу мають право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 такою, що не набула права користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради в м. Дніпропетровську № 192/1 від 17.03.2006 року в частині зміни умов договору найму на житлові приміщення та переоформлення особового рахунку на приміщення, житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 62,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 з померлого наймача ОСОБА_5 на його сестру ОСОБА_3.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №2/218-06 від 12.05.2006 про передачу у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 12.05.2006 року, видане на ім»я ОСОБА_3, про належність їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,5 кв.м., видане Управлінням житлового господарства.

Усунути ОСОБА_3перешкоди на вселення та користування ОСОБА_1, ОСОБА_2 житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 15,00 грн., а всього 66,00 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_2 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 15,00 грн., а всього 66,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева