АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1174/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/789/1390/14 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 7 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась суд із позовом до установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернату про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що відповідно до рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30.12.2013 року відповідача було зобовязано поновити її на роботі та виплатити зарплату за час вимушеного прогулу. В результаті чого директором Бережанського психоневрологічного будинку-інтернату винесено наказ №9 про поновлення її на роботі із 01.02.2014 року та про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Починаючи із 02.02.2014 року по 19.03.2014 року вона не могла зявитись на роботу, оскільки хворіла, проте в неї не було можливості викликати лікаря чи швидку допомогу, тому що вона проживає сама, а засоби звязку відсутні. 19.03.2014 року до неї прибув працівник ДВС і повідомив, щоб вона виходила на роботу. 20.03.2014 року, зявившись на робочому місці, вона дізналась, що 13.03.2014 р. звільнена з посади чергової медсестри за ст.40 п.4 КзпП України. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки із наказом про поновлення на роботі вона ознайомлена не була, наказ про поновлення їй не надавався.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 7 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає про те, що судом не враховано того, що із наказом про поновлення її на роботі вона ознайомлена не була. В період з 02 лютого 2014 року по 19 березня 2014 року вона хворіла, а тому була вдома та лікувала себе сама, так як є медичним працівником. В цей період ніхто з працівників відповідача до неї не приходив і не повідомляв про те, що їй необхідно зявитися на роботу. Лише 19 березня 2014 року до неї прибув працівник Бережанської державної виконавчої служби і повідомив про те, щоб вона виходила на роботу. Наступного дня 20 березня 2014 року вона прибула на місце роботи, де їй повідомили, що вона звільнена з роботи на підставі наказу №22-к від 13 березня 2014 року за прогул без поважних причин, що вважає незаконним.

Заслухавши пояснення представника відповідача, яка вважає рішення суду законним та обгрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 із посади чергової медсестри психоневрологічного будинку-інтернату за ст.40 п.4 КзпП України є законним, оскільки вона була відсутня на робочому місці в робочий час, жодних доказів про те, що вона була відсутня із поважних причин, суду не надала, а тому звільнення з роботи ОСОБА_1 відбулось із дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Судом встановлено, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 30.12.2013 року ОСОБА_1 поновлено на посаді чергової медсестри установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернату.

Наказом №9 установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат від 31.01.2014 року ОСОБА_1 поновлена на роботі з 01.02.2014 року, з яким вона ознайомлена.

Однак, на робочому місці ОСОБА_1 не зявлялась, про що складено відповідні акти.

6 березня 2014 року комісія установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернат у складі 5 осіб відвідали ОСОБА_1 за місцем її проживання. Остання не змогла повідомити причину неявки на роботу та не пояснила, коли зявиться на робочому місці, про що складено акт.

13березня 2014 року наказом №22-к ОСОБА_1 звільнена з посади чергової медичної сестри згідно ст. 40 п.4 КЗпП України за прогули.

Відповідно до п.4 ст. 40 КзпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом першої інстанції обгрунтовано не взято до уваги доводи позивачки про те, що вона була відсутня на роботі з поважних причин хвороби, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин нею не представлено.

Разом з тим, відповідач перед винесенням наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи надіслав запити у медичні установи з приводу стану здоровя ОСОБА_1, з відповідей яких, зокрема, Бережанської центральної районної комунальної лікарні від 12.03.2014 року №176 вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.02.2014 р. за медичною допомогою не зверталася, лікарняний лист їй не видавався. Аналогічна відповідь надана Бережанським центром первинної медичної (медико-санітарної) допомоги від 13.03.2014 р.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка з 2 лютого по 19 березня 2014 року хворіла, а тому з поважних причин не могла зявитись на роботу, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки ці доводи є голослівними і спростовані судом першої інстанції.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була ознайомлена з наказом про поновлення її на роботі з 1 лютого 2014 року, так як дані твердження спростовуються особистим підписом ОСОБА_1 про те, що вона ознайомлена з цим наказом.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313- 315, 317, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2