Справа № 683/635/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Бондарчук Л.А.

при секретарі Борикіній Л.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 про розподіл майна подружжя В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі, перебувала в шлюбі, зареєстрованому 01 липня 2006 року. За час спільного подружнього життя придбали автомобіль VOLVO FH 12, сідловий тягач, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 вартістю 20 000 грн. та причіп KOEGEL, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_4 вартістю 100 000 грн. Вказала, що ОСОБА_6 залишив її з малолітньою дитиною ще до розірвання шлюбу, матеріально не допомагає, крім того, рішенням Старокостянтинівського районного суду звернено стягнення на будинок, де проживає ОСОБА_1 із дитиною. Тому просить виділити їй у власність автомобіль VOLVO, а відповідачу причіп KOEGEL, який є значно дорожчим та не стягувати на її користь різницю вартості.

17 липня 2014 року ОСОБА_1 подала до суду позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля VOLVO FH12 недійсним та витребування його з незаконного володіння останнього. На обґрунтування даного позову вказує, що згідно довідки-рахунку № ВІА 285312 25 лютого 2014 року спірний автомобіль VOLVO FH12 ОСОБА_6 був проданий ОСОБА_5 та змінено державний номерний знак на ВХ5763ВМ. Вказує, що такий продаж є незаконним, оскільки згоди на відчуження автомобіля вона не давала ні усної, ні письмової.

Ухвалою судді Старокостянтинівського районного суду від 14 жовтня 2014 року вказані позовні заяви обєднані в одне провадження.

До участі у справі у якості третьої особи залучено публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав.

Відповідач ОСОБА_5 подав до суду заперечення, де проти позову заперечив та зазначив, що у 2011 році дав у борг ОСОБА_6 15000 доларів США, а оскільки змоги віддати ці кошти той немав, то віддав в рахунок боргу йому автомобіль VOLVO FH12. Вказує, що позивачка про це знала та не заперечувала.

Представник третьої особи - ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк», який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не зявився, причини неявки не повідомив. У заяві, надісланій 27 жовтня 2014 року вказав, що автомобіль VOLVO FH 12, сідловий тягач, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 знаходиться у заставі банку і будь-яких дозволів на його відчуження банк не надавав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2006 року по 25 квітня 2014 року. Під час зареєстрованого шлюбу подружжям було придбано автомобіль VOLVO FH 12, сідловий тягач, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та причіп KOEGEL, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_4.

За змістом ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1, 3 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У відповідності до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В ході розгляду справи сторони дійшли згоди щодо вартості автомобіля та причепа.

Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, і підлягає поділу між ними в рівних частках, тому частка кожного із них становить 60000 грн. (120000:2=60000).

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 відмовилась від стягнення компенсації з відповідача в рахунок рівності часток.

Таким чином, з урахуванням позовних вимог викладених в позовній заяві, інтересів кожного із сторін, а також того, що на утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина, відповідач аліментів не сплачує, жодної допомого не надає та інших обставин справи, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що поділ майна подружжя в натурі слід провести за варіантом який відповідає найбільш ефективному використанню майна сторонами.

Крім того, судом встановлено, що згідно довідки-рахунку № ВІА 285312 від 25 лютого 2014 року спірний автомобіль VOLVO FH12 був придбаний ОСОБА_5 та змінено державний номерний знак цього автомобіля НОМЕР_5 на ВХ5763ВМ (а.с.98).

Частиною 2 статті 369 ЦК України передбачено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Статтями 317, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України передбачено, що права володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Враховуючи, що автомобіль VOLVO FH12 був придбаний ОСОБА_6 25 липня 2007 року, тобто в період шлюбу з позивачкою, та відчужений відповідачем також в період цього шлюбу без її згоди, тому такий договір купівлі-продажу слід визнати недійсним та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 автомобіль VOLVO FH 12, сідловий тягач, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1

Крім того, положення Цивільного кодексу, Сімейного кодексу, Закону України «Про іпотеку» чи іншого акту законодавства України не містять заборону здійснювати поділ спільного мана майна чи визнавати права власності на частку в такому майні, яке виникло у колишнього подружжя, на підставі ст.ст. 60, 61 СК України, за час їх перебування у шлюбі, якщо воно в подальшому було передано в іпотеку одним із подружжя за кредитним договором.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. При поділі майна подружжя припинення застави не відбувається, оскільки це не є підставою для такого припинення (ст. 28 цього Закону).

Судові витрати розприділяються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 317,321,387 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними договір купівлі-продажу транспортного засобу VOLVO FH 12, сідловий тягач, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_6 (довідка-рахунок № ВІА 285312), укладений 25 лютого 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Виділити у власність ОСОБА_1 транспортний засіб VOLVO FH 12, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_6.

Виділити у власність ОСОБА_6 причіп KOEGEL, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_4.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 автомобіль VOLVO FH 12, сідловий тягач, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 1321,80 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 365,40 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :