АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-8600/14 Головуючий у 1 інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року у справі за позовом Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.05.2014 р. позов КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами, яка утворилась за період з 01. 05. 2009 року по 01. 01. 2012 р. в сумі 5 229,72 грн., яка складається із: основного боргу в сумі 4 742,69 грн., індексу інфляції в сумі 334,50 грн. та 3% річних в сумі 152,53 грн., а також вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що позивачем невірно визначено сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, він не укладав договір із позивачем про надання послуг, не була врахована пільга відповідача по сплаті послуг - «Ветерана військової служби» щодо іншого члена сім*ї - його матері, яка проживає разом із ним, поза уваги суду залишилася заява відповідача про застування позовної давності до пред*явлених вимог.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав, представник позивача в судове засідання не з*явився, будучи повідомленим належним чином про час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 17.12. 2003 р. належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с. 9).

Між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживачі зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим місяцем.

Відповідно до п. 2.5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року №529 послуги надаються відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.

Нарахування за послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, нарахування за надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої і холодної води та водовідведення здійснюється на підставі тарифів, затверджених розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Судом встановлено, що відповідачі отримували від виконавця житлово-комунальні послуги та відповідно зобов'язані були сплачувати кошти за їх користування, тобто фактично відповідачі знаходились у договірних відносинах із виконавцем.

Таким чином, обидві сторони у цих відносинах мають певні права та обов'язки, а саме, виконавець зобов'язаний надавати споживачеві якісні житлово-комунальні послуги, а споживач зобов'язаний сплачувати за отримані послуги.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачі не своєчасно вносили плату за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим основний борг за період з 01. 05. 2009 р. по 01. 01. 2012 р. становить - 4742,69 грн., індекс інфляції - 334,50 грн., 3% річних - 152,53 грн.

Звертаючись в червні 2013 року в суд із даними вимогами, позивач вказував на переривання позовної давності за правилами ст.. 264 ЦК України тією обставиною, що в березні 2012 року Солом*янським райсудом м. Києва за заявою позивача був виданий судовий наказ про стягнення із відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, тобто на думку позивача заява подана стосовно вимог в межах позовної давності.

Задовольняючи пред*явлений позов в повному обсязі, суд першої інстанції тим самим визнав обґрунтованими такі доводи позивача

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта щодо помилковості висновків суду в цій частині з огляду на те, що судовий наказ, на який посилається позивач був скасований за заявою апелянта. В свою чергу ст. 264 ЦК України не містить положень про переривання позовної давності внаслідок видачі судового наказу, у вказаній статі закону мова йде про позов, а не заяву, крім того, залишення позову без розгляду не перериває перебігу позовної давності.

З наведеного випливає, що позов пред*явлений щодо частини вимог з пропуском строку позовної давності.

В ході розгляду справи відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності щодо пред*явлених до нього вимог (а.с. - 26). В суді апеляційної інстанції апелянт особисто підтвердив, що просив суд застосувати позовну давність і відмовити у позові з цією підстави.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду і стягнути заборгованість за надані відповідачу послуги в межах позовної давності з червня 2010 рок по грудень 2012 року включно в сумі 3 673,20 грн., в тому числі основний борг - 3 263, 47 грн., індексу інфляції - 277,71 грн. та 3% річних - 132,02 грн..

Відхиляючи інші доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що відсутність письмового договору між виконавцем послуг і їх споживачем не звільняє останнього від обов*язку по їх оплаті, у разі, якщо такі послуги реально надавалися. Доказів того, що послуги, які позивач просить оплатити не надавалися, апелянтом суду не надано

Стосовно не застосування пільг при нарахуванні плати за надані послуги колегія суддів встановила, що позивач дійсно з травня 2008 року має право на пільги в розмірі 50% по оплаті житлово-комунальних послуг, будучи «Ветераном військової служби».

Його мати ОСОБА_2 має іншу пільгу - 25%, як «Дитина війни». Пільга, якою користується апелянт дійсно розповсюджується і на членів йог сім*я, які проживають разом із ним.

Разом із тим, відповідачам виставляється єдиний рахунок на оплату наданих послуг, але вони оплачують його в рівних частках, тобто кожен із них має окремий обов*язок по здійсненню оплати виставленого рахунку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржували в будь-якій його частині, і не уповноважувала свого сина ОСОБА_1 представляти свої інтереси не тільки в суді апеляційної інстанції, але й під час розгляду справи в суді першої інстанції, то з наведеного випливає, що вона не заперечує проти користування власною пільгою «Дитина війни», а не пільгою сина і не має претензій з цього приводу до позивача, а також і до суду, у зв*язку із ухваленням оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів як такі, що не впливають на законність ухваленого рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року змінити, і стягнути в рівних долях з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами, яка утворилась за період з 01. 06. 2010 р. по 31.12. 2012 р. в сумі 3 673(три тисячі шістсот сімдесят три),20 грн., яка складається із: основного боргу в сумі 3 263 (три тисячі двісті шістдесят три), 47 грн., індексу інфляції в сумі 277 (двісті сімдесят сім),71 грн. та 3% річних в сумі 132 (сто тридцять дві) ,02 грн. та 229, 40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: