Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Процик М.В.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання поруки такою, що припинена, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року,

встановила:

У січні 2014 р. публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку: 1) солідарно - заборгованість за кредитним договором в сумі - 293 860,80 грн., з яких заборгованість за кредитом - 130 669,56 грн., заборгованість за відсотками - 163 191,24 грн.; 2) пропорційно - судовий збір у сумі - 2 938,61 грн..

Банк свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов укладеного 03.11.06 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 кредитного договору № 0/39067 (далі - Кредитний договір) остання отримала в банку кредит на суму - 22 900,00 доларів США, під 11% річних, зі строком погашення по - 03.11.13 р.. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 03.11.06 р. було укладено договір поруки № 56347, за умовами якого позичальник і поручитель несуть перед банком солідарну відповідальність у випадку невиконання умов кредитного договору.

08.12.11 р. між ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником АКІБ "УкрСиббанк", та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договорами.

ОСОБА_4 умови кредитного договору з повернення кредиту, сплати процентів належним чином не виконує. Станом на 18.12.13 р. виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму - 293 860,80 грн., з яких заборгованість за кредитом - 130 669,56 грн., заборгованість за відсотками - 163 191,24 грн.;

У вересні 2014 р. ОСОБА_5, не визнавши первісний позов Банку, звернувся до суду з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просив визнати поруку такою, що припинена.

ОСОБА_5 свої зустрічні вимоги обґрунтовував тим, що Банк без його як поручителя згоди здійснив підвищення відсоткової ставки з 11% до 16 % річних, що призвело до збільшення обсягу відповідальності.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.14 р. позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором, станом на 18.12.13 р., у розмірі - 224 889,45 грн., з яких заборгованість по непогашеному кредиту - 130 669,56 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам - 94 219,89 грн.. В іншій частині позову Банку відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано поруку за договором поруки № 56347 від 03.11.06 р., укладеному між Банком та ОСОБА_5, припиненою. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі - 2 248,89 грн..

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову Банку. Посилається на те, що рішення суду ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи ОСОБА_4, що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями від 27.11.14 р., отримала особисто ОСОБА_4, та від 05.12.14 р. отримав представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, в судове засідання не з'явилася,. Причини неявки суду не повідомила. Письмових заперечень на апеляційну скаргу Банку, заяв та клопотань не надала.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк письмових заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не надав. Дьоміна Т.В., представник Банку, в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі Банку. Заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_4. Пояснила, що існують всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Однак, не вказала пункти кредитного договору, згідно яких Банк нарахував прострочену заборгованість за відсотковою ставкою - 32%.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Судова повістка повернулася з відміткою, що за зазначеною адресою не проживає (ст. ст. 74, 76, 77 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута за відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень представника Банку на апеляційну скаргу ОСОБА_4, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити, а апеляційну скаргу Банку задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд

розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Визначаючи загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила умови кредитного договору з повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитними грошима. Однак, нарахування Банком суми процентів у розмірі - 32% за грудень 2011 р. - листопад 2013 р. не передбачено умовами кредитного договору, тому за виключенням цієї суми загальний розмір боргу становить - 224 889,45 грн. (а. с. 212 зворотна сторона - 213).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, необхідність стягнення заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 11, 509, 525, 526, 1046 - 1050, 1054 - 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України. Доводи апелянтів не спростовують цих висновків.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 порушила договірні обов'язки за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 00/39067 від 03.11.06 р. (а. с. 5 - 17) з повернення кредиту, сплаті процентів за користування грошима. Станом на 18.12.13 р. загальний розмір боргу становить - 224 889,45 грн., з яких заборгованість по непогашеному кредиту - 130 669,56 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам - 94 219,89 грн. (а. с. 26). Розрахунок в частині визначення розміру боргу, в тому числі, боргу по кредиту, відсоткам, за виключенням простроченої заборгованості у розмірі - 32%, колегією суддів перевірений, визнаний правильним. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості, апелянт разом з тим свого варіанту розрахунку не надав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про порушення норм матеріального (ст. 1046 ЦК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік", ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", ст. 35 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Закон України "Про захист прав споживачів" ) та процесуального (ст. ст. 59, 60 ЦПК України) права, які полягають у відсутності доказів отримання кредиту, безпідставному збільшені

Банком відсоткової ставки з 11% до 16%, відсутності повідомлення Банком про таке збільшення, не застосування строку позовної давності по окремим платежам, відсутність доказів переходу до позивача права вимоги, не повідомлення про заміну кредитора суперечать наявним матеріалам справи. ОСОБА_4 згідно виписки Банку (а. с. 90 - 93) після укладення кредитного договору погашала кредит. Зміна відсоткової ставки з 11% в сторону збільшення передбачена п. 10.2 кредитного договору (а. с. 12). Наслідки не повідомлення Банком позичальника про таке збільшення, зокрема, неможливість застосування збільшеної відсоткової ставки, кредитним договором не передбачені. Банк звернувся з позовом не про стягнення заборгованості по окремому платежу, строк здійснення якого настав, а про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, що передбачено п. п. 5.7, 5.9, 7.3, 12.2 кредитного договору (а. с. 9, 10, 14). Про необхідність погашення боргу Банк повідомляв ОСОБА_4 у березні 2013 р. (а. с. 87 - 88). Доводи апелянта про наявність сумнівів щодо дійсності Договору факторингу не засновані на ст. ст. 1077, 1082, 1084 ЦК України, а тому є неспроможними. Перехід права вимоги до позивача підтверджується наявними у справі договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.11 р., актом прийому-передачі (а. с. 118 - 139). Договір факторингу недійсним не визнано. Про зміну кредитора Банк повідомляв ОСОБА_4 у січні 2012 р. (а. с. 140 - 143).

Не заслуговує на повагу і довід Банку про необхідність стягнення простроченої заборгованості у сумі - 19 427,22 грн., яка визначена виходячи з 32%, оскільки це на засновано на кредитному договорі. Представник Банку в судовому засіданні також не вказав відповідні пункти кредитного договору, які дають право Банку здійснювати такі нарахування.

Визнаючи поруку припиненою, суд першої інстанції з посиланням на ч.1 ст. 559 ЦК України виходив з того, що Банк без згоди поручителя збільшив відсоткову ставку з 11% до 16% річних, що призвело до збільшення відповідальності поручителя (а. с. 212 зворотна сторона - 213).

Колегія суддів вважає, що погодитися з таким висновком суду не можна. Цього висновку суд дійшов з порушенням ч. 1 ст. 559 ЦК України та вищезазначених норм процесуального права. Доводи Банку про порушення судом в цій частині норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_5 в зустрічному позові на те, що Банк в односторонньому порядку підвищив розмір процентів за користування кредитом з 11% річних до 16% не відповідають обставинам справи. Відповідно до п. 10.2 Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0/39067 від 03.11.06 р. (а. с. 12), Банк має право змінити розмір процентної ставки у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану Позичальника, здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

В п. 1.2 укладеного з ОСОБА_5 договору поруки від 03.11.06 р. (а. с. 18) вказується, що Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного кредитного договору. Відповідно до змісту п. 2.1 вказаного договору поруки згода поручителя, у вигляді візування змін до кредитного договору, обмін листами, факсимільними повідомленнями і т. і., необхідно тільки у разі укладення між Банком та Позичальником таких змін у вигляді окремого документу. У даному випадку збільшення процентної ставки відбулося на підставі п. 10.2 кредитного договору, положення якого були відомі поручителю на час укладення договору поруки.

Таким чином, доводи Банку про порушення судом норм матеріального права, які полягають у безпідставному застосуванні ч. 1 ст. 559 ЦК України з обґрунтованими. Позовні вимоги Банку про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кредитної заборгованості підлягають задоволенню.

Колегія суддів приймає до уваги, що в рішенні суду першої інстанції ім'я відповідачки вказано як - ОСОБА_4. Таке саме ім'я вказано в апеляційній скарзі відповідачки. Однак, відповідно до наявних у справі кредитного договору (а. с. 5 - 15), договору поруки (а. с. 18 - 20), копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а. с. 23 - 25) ім'я позичальника - відповідачки - ОСОБА_4. Жодних доказів на час апеляційного перегляду про те, що дійсне ім'я відповідачки - ОСОБА_4 матеріали справи не містять. Тому, колегія суддів виходить з того, що прізвище, ім'я та по батькові відповідачки - ОСОБА_4.

Оскільки неправильне застосування вищезазначених норм матеріального та процесуального права призвело до безпідставної відмови в задоволенні вимог Банку про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кредитної заборгованості, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором № 0/39067 від 03.11.06 р., станом на 18.12.13 р., в розмірі - 224 889,45 грн., в тому числі: - непогашений кредит - 130 669,56 грн.; - несплачені відсотки - 94 219,89 грн..

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю підстав для звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від сплати судового збору, необхідно стягнути у рівних частках з останніх на користь ПАТ "Дельта Банк" сплачений останнім (а. с. 1) судовий збір у сумі - 2 938,61 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам (76,53%) - 2 248,91 грн., тобто з кожного по - 1 124,45 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 0/39067 від 03 листопада 2006 року, станом на 18 грудня 2013 року в розмірі - 224 889 (двісті двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 45 коп., в тому числі: - непогашений кредит - 130 669 (сто тридцять тисяч шістсот шістдесят дев'ять) грн. 56 коп.; - несплачені відсотки - 94 219 (дев'яносто чотири тисячі двісті дев'ятнадцять) грн. 89 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в рівних частках з кожного судовий збір у сумі - 2 248 (дві тисячі двісті сорок вісім) 91 коп., тобто з кожного по - 1 124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 45 коп..

В решті позову публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання поруки такою, що припинена - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

М. В. Процик