Справа № 2-792/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Оленчука І.В.,

секретаря Єфтемій М.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення до відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, вказавши в ньому, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

В даному житловому будинку крім неї зареєстровані і проживають відповідачі по справі, а саме: онука - ОСОБА_3, її чоловік - ОСОБА_5, та донька позивача - ОСОБА_4

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідачі постійно вчиняють з нею скандали, ображають її, без згоди беруть її речі та розпоряджаються її квартирую на свій розсуд без її згоди.

Також вказує, що в серпні 2014 року відповідачі вигнали її з квартири так як приїхав чоловік ОСОБА_4 та їм не було місяця де спати, в звязку з чим позивач по даний час проживає у сусідки, так як проживання з відповідачами в одній квартирі є не можливим.

Крім того позивач зазначає, що відповідачі самовільно, тобто без згоди позивача почали демонтувати в квартирі стіну та двері.

Позивач неодноразово зверталась до міліції та прокуратури із скаргами на дій відповідачів, в звязку з чим працівниками міліції неодноразово робились офіційне застереження про не припустимість вчинення таких дій відповідачами.

В позовній заяві також посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 викрала у позивача правовстановлюючі документи на квартиру, повідомила, що бажає зареєструвати в квартирі свого чоловіка та пояснила, що поверне документи за тисячу євро, в звязку з чим позивач також зверталась до Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області.

На підставі викладеного, просить суд, винести рішення яким усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, а саме квартирою №5 в будинку №81 в м. Новоселиця Чернівецької області, що належить позивачу, шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 із вказаної квартири та стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі і просить суд його задовольнити.

Представник позивача також підтримала позовні вимоги надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила, що з самого свого народження вона та її мати ОСОБА_4 проживають разом з позивачем. Вона та її чоловік неодноразово проводили ремонти в квартирі по мірі своїй можливості, в своїй кімнаті та кімнаті позивача. Проведено автономне опалення і водопостачання та інші роботи по благоустрою самого будинку і території. Конфлікти виникають із-за кожної дрібниці. Але ні вона ні її чоловік ні мати ні разу не принижували її і не застосовували відносно неї фізичного насилля. Вона систематично розраховується за комунальні послуги як за себе так і за позивача.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є рідною донькою позивача. Конфлікти між нею та позивачем дійсно виникають але вона не намагається принижувати позивача.

Відповідач ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причину не явки. Його дружина ОСОБА_3 суду повідомила, що вона особисто повідомила чоловіка про день та час розгляду справи.

Суд оцінивши надані сторонами докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2. м. Новоселиця, Чернівецької області відповідно договору міни від 30.06.1998 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24273133 від 15.07.2014 року.

Судом також встановлено, що відповідачі за даним позовом є рідна донька позивача - ОСОБА_4, її онучка - ОСОБА_3 та чоловік онучки - ОСОБА_5, які проживають разом з позивачем як члени сімї власника квартири.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутністю, або інші передбачені ЖК підстави для позбавлення права на житло.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частина 4 статті 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом і для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі були вселені у спірне домоволодіння як члени сім'ї позивача, яких згідно ст. 157 ЖК УРСР може бути виселено у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення тільки у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Разом з тим, безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі порушують правила статті 116 ЖК УРСР, суду не надано.

Так, посилання позивача на повідомлення Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області від 17.06.2014 року про винесення застереження відповідачам про недопустимість вчинення насильства в сімї, як на підставу для виселення відповідачів, суд вважає безпідставним та необґрунтованим, виходячи з того, що даний доказ не свідчить про систематичне порушення відповідачами правил співжиття, руйнування чи псування жилого приміщення.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що відповідачі самовільно здійснюють перепланування квартири позивача, оскільки відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов сімї від 11 липня 2014 року перепланування та ремонтні роботи в квартирі було погоджено між сторонами вказаним актом, згідно до якого вони домовились, що відповідачем - ОСОБА_4 будуть створені для позивача - ОСОБА_1 окремі умови в одній з кімнат, з окремим входом, на що позивач погодилась та було визначено термін виконання переобладнання квартири до кінця 2014 року. Даний акт було складено та посвідчено сторонами по справі в присутності працівників Новоселицької міської ради Чернівецької області. За наведених обставин суд вважає, що позивачами, за їх кошти, здійснюється поліпшення житлових умов у спірній квартирі, що спростовує посилання позивача стосовно псування та знищення її майна.

Що стосується посилань на те, що відповідачі заволоділи особистим майном позивача, дані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не доведені жодними доказами.

Крім того, суд вважає, що наявність між сторонами неприязних відносин не являється підставою для задоволення позовних вимог, як того передбачає ст. 116 ЖК УРСР.

Таким чином, оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідачі вселились у спірне домоволодіння як члени сім'ї позивача, іншого жилого приміщення у них не має, за місцем їх проживання будь-яких скарг на відповідачів від мешканців будинку не надходило та суду не надані докази порушення ними вимог ст. 116 ЖК УРСР, суд вважає, що підстави для їх виселення відсутні, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

На підставі ст.ст. 9, 109, 116, 150, 156, 157 ЖК УРСР, суд керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: