Провадження № 2/755/4930/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Сиченко К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину їй належить 1/2 частина жилого будинку та інших надвірних будівель. Іншу частину набула її покійна сестра ОСОБА_4, спадкоємицею якої є ОСОБА_2 Чинним законодавством передбачено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку чи квартири, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними. Що стосується земельної ділянки, то нормами діючого на той час законодавства не передбачалось, що у разі смерті співвласника земельної ділянки, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та для оформлення права на спадщину не вимагалося рішення суду про визначення частки спадкоємців. Тому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Представник відповідача, який одночасно є третьою особою в судовому засіданні проти вимог позивача не заперечує.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях успадкували жилий будинок по АДРЕСА_1, належний покійній ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 липня 1992 року (а.с.3).

Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що житловий будинок, який вона та її покійна сестра, ОСОБА_4, успадкували після смерті своєї матері розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, їй та ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем стала її донька ОСОБА_2 Нормами діючого на той час законодавства не передбачалось, що у разі смерті співвласника земельної ділянки, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та для оформлення права на спадщину не вимагалося рішення суду про визначення частки спадкоємців. На даний час виникла така необхідність, тому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05 лютого 1998 року було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована на території міста Києва у Дніпровському районі на АДРЕСА_1 (а.с.4). З державного акта вбачається, що земля передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п. 12 роз'яснено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частиною 4 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Співвласницею іншої 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 була ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.10). ОСОБА_2 як спадкоємиця майна ОСОБА_4 звернулась до Восьмої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на невизначену частку земельної ділянки, що розташована у Дніпровському районі на АДРЕСА_1, але листом від 19.09.2011 року №1549/02-14 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_4 померла, що унеможливлює виділити їй частку земельної ділянки, а відповідно до ч. 1 ст. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (а.с.16).

Отже, в зв'язку зі смертю одного із співвласників земельної ділянки, відповідач та позивач, позбавлені можливості виділити (визначити) належну кожному із співвласників частку земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та покійної ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 як спадкоємиця за заповітом після смерті ОСОБА_5, даний будинок знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, співвласницею якої є ОСОБА_1 Позивач немає можливості в інший спосіб захистити свої права та визначити належну їй частку у спільній сумісній власності, тому суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 377, 392 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 58, 60, 131, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0464 га.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О. Яровенко