У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровську Шевцова Т.В., розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

04.12.2014 року позивачем подано клопотання про забезпечення позову, відповідно якого просить суд накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, а саме: ? частину домоволодіння будинку 63 по вул..Карла Лібкнехта в м.Дніпропетровську.

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідач1 отримав від нього у борг 53 000 доларів США та не виконує своїх зобовязань, а відповідач2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з позичальником та має у власності вказане нерухоме майно, набуте за договором купівлі-продажу від 05.03.2005 року, тому його слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, де ? частина належить саме позичальнику. Оскільки між сторонами правочину позики виник реальний спір щодо повернення коштів, позивач має побоювання щодо відчуження належного відповідачам майна, що призведе до неможливості виконати майбутнє рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвалою суду від 10.10.2014 року в задоволенні заяви про забезпечення позову позивачу було відмовлено, оскільки відповідач2, яка є власницею майна, на котре просив накласти арешт позивач, не є позичальником та не перебуває в зобовязальних відносинах з позивачем.

Відповідно до матеріалів цивільної справи, відповідач2 ОСОБА_3 проти позову заперечує, оскільки кошти в борг від позивача не отримувала, своєї згоди на укладення правочину відносного цінного майна своєму чоловіку не надавала, про отримання та використання такої значної грошової суми чоловіком в інтересах сімї нічого не знає, майно, на яке прохає накласти арешт позивач є її особистим та набутим за договором дарування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За таких обставин, з огляду на те, що арешт майна є найбільш обтяжливим забезпечувальним заходом, майно, на яке просить накласти арешт позивач позичальнику не належить, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає обставинам, викладеним в заяві, оскільки для неможливості відчуження майна є достатнім накласти заборону на вчинення певних дій, в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В.Шевцова