АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/497/14 Справа: № 2/616/222/13 Категорія: земельні правовідносини Головуючий 1 інст.: Нестайко Ю.В. Доповідач: Піддубний Р.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2013 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Швецової Л.А.,

при секретарі: Колісник Я.В., Руссу К.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до фермерського господарства ЗЕВС-Д про усунення перешкод у здійснені права власності, зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що на підставі Державних актів про право приватної власності на землю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Посилаючись на те, що вказані земельні ділянки незаконно, без достатніх правових підстав, використовує у своїй підприємницькій діяльності фермерське господарство ЗЕВС-Д (ФГ ЗЕВС-Д), з урахуванням уточнених у вересні 2013 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив зобовязати відповідача в особі керівника Глущенко З.Г. звільнити належні на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельні ділянки, шляхом поновлення заборонованих меж привести їх за власний рахунок у придатний до використання стан та повернути їх власникам, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди 9 580 грн.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобовязано ФГ ЗЕВС-Д повернути ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 7,0641 га, яка розташована на території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Стягнуто з ФГ ЗЕВС-Д на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 9 580 грн. та 344 грн. 10 коп. судових витрат. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявленого позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач правомірно користується належною позивачеві земельною ділянкою, оскільки 4 січня 2008 року між сторонами по справі було укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на 25 років, який у встановленому законом порядку зареєстровано у Великобурлуцькому районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах Харківської області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 5,3863 га, яка знаходиться на території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як убачається із матеріалів справи, 04 січня 2008 року між ФГ ЗЕВС-Д та ОСОБА_3 було укладено договір оренди належної останньому на праві власності земельної ділянки строком на 25 років. 26 листопада 2010 року вказаний договір було зареєстровано у Великобурлуцькому районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис № 72.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 204 ЦК закріплено принцип презумпції правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК).

Отже встановивши, що 04 січня 2008 року між ФГ ЗЕВС-Д та ОСОБА_3 було укладено договір оренди належної останньому на праві власності земельної ділянки строком на 25 років, вказаний договір у встановленому законом порядку не розірвано та не визнано недійсним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення позивачеві перешкод у здійсненні ним права власності шляхом витребування спірної земельної ділянку у ФГ ЗЕВС-Д.

Проте не можна погодитись з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Встановлено, що 20 червня 2003 року між ПСП Малинівка, правонаступником якого є ФГ ЗЕВС-Д, та ОСОБА_2 було укладено договір оренди належної останній на підставі Державного акту серії НОМЕР_2 на праві власності земельної ділянки площею 5,0548 га.

Строк дії вказаного договору закінчився 20 червня 2008 року.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК).

Аналіз наведених вище норм цивільного та земельного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ФГ ЗЕВС-Д не заперечував факту використання належної позивачці земельної ділянки після закінчення строку дії укладеного між ними у 2003 році договору оренди.

Отже, встановивши, що саме ФГ ЗЕВС-Д без достатніх правових підстав продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, тим самим обмежує позивачку у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність фактичних та правових підстав для судового захисту порушеного права шляхом зобовязання відповідача звільнити та повернути ОСОБА_2 належне їй нерухоме майно.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення вказаного позову, із залишенням рішення суду в іншій його частині без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати фермерське господарство ЗЕВС-Д звільнити та повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,0548 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована на території Андріївської сільської ради Великобурлуцьуого району Харківської області та належить останній на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 11 березня 2003 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді