АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Шахової О.В.

суддів: Головачова Я.В., Побірченко Т.І.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», третя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, про визнання недійсним правочину та його скасування, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 2010 року між ТОВ «Східна мастильна компанія» та ПАТ «Банк Камбіо» була укладена Генеральна кредитна угода №588/02/2010, відповідно до умов якої ТОВ «СМК» отримало від банку в борг грошові кошти. Вказані зобов'язання були забезпечені договорами іпотеки та застави, зокрема, договором іпотеки № 1751 від 18 листопада 2010 року, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як майновими поручителями ТОВ «СМК». Згідно з умовами даного договору позивачі передали в іпотеку семикімнатну квартиру загальною площею 328,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В січні 2014 року позивачі отримали від ПАТ «Банк Камбіо» лист, з якого дізнались, що ТОВ «СМК» прострочило свої зобов'язання за кредитним договором перед банком, у зв'язку з чим останній скористався своїм правом звернення стягнення на квартиру шляхом реєстрації права власності на неї. Позивачі зазначали, що відповідач неправомірно звернувся до реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві та неправомірно зареєстрував за собою право власності на квартиру, оскільки за весь період існування договірних правовідносин з ПАТ «Банк Камбіо» їм не надходило повідомлення про порушення зобов'язання за кредитним договором зі сторони ТОВ «СМК», а також вимога про виконання такого зобов'язання. Крім того, відповідач не має та не міг мати звіт про оцінку предмету іпотеки.

Посилаючись на викладене, позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд визнати недійсним правочин з перереєстрації права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Банк Камбіо» та скасувати його реєстрацію.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним правочин про перереєстрацію права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві 16 жовтня 2013 року та скасовано його.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Банк Камбіо», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі. Скаржник зазначає, що заявлені позовні вимоги про скасування рішення про реєстрацію права власності є перш за все вимогами до суб'єкта владних повноважень з приводу компетенції останнього виконувати функції держави щодо державної реєстрації права власності. Спори з суб'єктами владних повноважень належить розглядати виключно адміністративним судам та в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Крім того, чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину по перереєстрації права власності на нерухоме майно. Висновки суду першої інстанції про відсутність доказів, а саме документів, на підставі яких проведено реєстрацію права власності на квартиру, не відповідають обставинам справи, оскільки такі докази містяться лише в матеріалах реєстраційної справи, у витребуванні якої суд першої інстанції безпідставно відмовив.

Представник ПАТ «Банк Камбіо» - Ауксутіс Е.С. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем не було надано суду доказів направлення іпотекодавцям письмової вимоги щодо порушення основного зобов'язання, доказів на підтвердження порушення ТОВ «Східна мастильна компанія» умов Генеральної угоди, доказів направлення на адресу іпотекодавців листа щодо рішення прийняти предмет іпотеки у власність, документів на підтвердження проведення оцінки предмету іпотеки.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2010 року між ТОВ «СМК» та ПАТ «Банк Камбіо» була укладена Генеральна кредитна угода № 588/02-2010, відповідно до умов якої ТОВ «СМК» кредит в розмірі 13 500 000 грн., строк повернення до 15 листопада 2013 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, як майновими поручителями ТОВ «СМК», було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого позивачі передали банку в іпотеку квартиру, яка складається з семи кімнат, загальною площею 328,50 кв.м. та розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить позивачам на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2005 року.

10 жовтня 2013 року за наслідками розгляду наданих банком документів реєстраційна служба ГУЮ в м. Києві прийняла рішення про реєстрацію за ПАТ «Банк Камбіо» права власності на спірну квартиру.

3 січня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу № 213/2, в якій повідомив, що у зв'язку із систематичним невиконанням ТОВ «СМК» своїх кредитних зобов'язань, відповідно до ст.ст. 12, 33, 35-38 Закону України «Про іпотеку», ПАТ «Банк Камбіо» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на спірну квартиру. У даній вимозі банк зазначив, що він є законним власником вказаного нерухомого майна та просив усіх осіб, які проживають та зареєстровані, або користуються квартирою, добровільно звільнити особисто та від власних речей зазначене майно в 30-ти денний строк з моменту отримання цієї вимоги.

У відповідь на вказану вимогу ОСОБА_1 направила на адресу банку листа, в якому зазначила, що вищевказані вимоги є безпідставними та не можуть спонукати її виконувати незаконні приписи, оскільки до вимоги не було долучено жодного документу, який би свідчив про перехід права власності на квартиру від неї до будь-якої іншої особи. Крім того, банком не надано жодної інформації або документів на підтвердження проведення експертної оцінки майна, а також їй не було надіслано жодних повідомлень, попереджень, вимог про проведення зазначених дій відповідно до вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як убачається з матеріалів справи, позивачі звернулись до суду із позовом до ПАТ «Банк Камбіо» про визнання недійсним правочину про перереєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі рішення Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві та скасування його реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно з п. 7.4. Іпотечного договору від 18.11.2010 звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є цей договір іпотеки з відповідним застереженням.

Таким чином, на підставі вищевказаного іпотечного договору та наявного в ньому іпотечного застереження ПАТ «Банк Камбіо» звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві для реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі посилались на те, що відповідачем до заяви про державну реєстрацію не було додано всіх документів, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011, необхідних для її проведення.

Проте, пред'являючи вказаний позов до банку, позивачі не звернули увагу на те, що державну реєстрацію прав проводить орган державної реєстрації, на який покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Рішення щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно приймає державний реєстратор. Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, саме державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Отже, позивачі при зверненні до суду з даним позовом невірно обрали спосіб захисту порушеного права, не обґрунтували які саме дії (рішення) відповідача призвели до порушення їх прав та законних інтересів та не надали на підтвердження цього відповідних доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, задовольняючи позов, неповно з`ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин та невірно застосував закон, який підлягає застосуванню,а тому визнаючи недійсним правочин про перереєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі рішення реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві та скасовуючи це рішення, не звернув увагу на те, що вимоги про скасування рішення до реєстраційної служби позивачами не заявлялись і реєстраційна служба залучена до участі в справі лише в якості третьої особи.

З огляду на викладене,колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 серпня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», третя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, про визнання недійсним правочину та його скасування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий О.В. Шахова

Судді: Я.В. Головачов

Т.І. Побірченко