АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2680/15-ц Номер провадження 22-ц/786/276/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2014 рокум. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів його прибутків щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного законодавством України на дитину відповідного віку, до повноліття сина.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 1904 від 26 грудня 2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірвано.

Шлюб припиняється в день набрання чинності рішення суду.

Прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишено «ОСОБА_2».

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 26 грудня 2003 року перебувають в шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з матір'ю.

Так як сумісне життя між сторонами не склалося, подружні стосунки припинені в 2010 р., суд прийшов до висновку про розірвання шлюбу і рішення в цій частині не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що відповідач самостійно надає позивачці щомісячну матеріальну допомогу на утримання дитини, а доказів про те, що він неналежно здійснює цю допомогу, позивачем не надані.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

При цьому дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Утримання дитини, відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України, не обмежується лише однією певною формою. Сплата аліментів у грошовій формі не є єдиною формою участі батьків в утриманні дитини. Зокрема, передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Та обставина, що відповідач в добровільному порядку надає грошові кошти позивачеві, з якою дитина проживає і яка також її утримує, може свідчити лише про наявність однієї з форм участі батька в утриманні дитини, яка проживає з матір'ю.

Помилковими є висновки суду про те, що на час зверненняОСОБА_2 до суду з даним позовом права дитини не порушені, а позов спрямований на недопущення порушення її прав в майбутньому.

Між сторонами не укладалось відповідного договору, як то визначено ст.189 СК України, про сплату аліментів на дитину.

Добровільна матеріальна допомога, яку надає ОСОБА_3 на утримання сина, - не є підставою для відмови у примусовому стягнені аліментів на його утримання.

Тим більш, що за поясненнями позивача таку матеріальну допомогу надають батьки відповідача, а не він сам.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні стягнення аліментів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з того, що на утриманні відповідача перебуває також син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 39), сам ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи з дитинства та отримує пенсію в розмірі 1660 грн.

Виходячи з цього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його прибутків щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного законодавством України на дитину відповідного віку, до повноліття сина.

Згідно із ст.191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред'явлення ОСОБА_2 позову - 09 жовтня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ч.1,п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення аліментів та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його прибутків щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного законодавством України на дитину відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2015 року до його повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :