Справа № 710/437/14-ц
провадження № 2/710/246/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року Шполянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді КРАВЧУКА В.М.

за участю секретаря ТКАЧЕНКО В.Б.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шпола Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом, який підтримала в судовому засіданні і просила визначити місце проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши його на її утриманні та вихованні за адресою: с. Лебедин, вул. Ватутіна, 24, Шполянського району, Черкаської області, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, мотивуючи тим, що 26.12.1992 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4. Від шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 В січні 2014 року вони з відповідачем шлюбні відносини припинили і стали проживати окремо. На даний час шлюб між ними розірваний. Причиною розпаду сім'ї стало взаємне непорозуміння, різні погляди на життя та виховання дітей, здійснення психічного насилля з боку відповідача. Постійні сварки, неодноразові погрози відповідача вигнати її з дому, відібрати дітей, приховування від неї стану свого здоров'я, доходів, отримання кредитів, позик без її відома, усунення її від участі у важливих сімейних справах, шантаж фізичною розправою над її батьками, налаштування дітей проти неї та діда й баби, призвело до погіршення здоров'я членів родини, руйнування нормальних сімейних відносин. Відповідач веде себе агресивно, насміхається з неї, довів її до нервового зриву. Подальше спільне проживання стало неможливим, тому вона змушена була піти жити до своїх батьків, але продовжувала піклуватися про дітей. Вона ходила готувати дітям їсти, прибирала в будинку, готувала старшому сину-студенту в дорогу сумку, давала кошти, допомагала меншому сину в навчанні, давала гроші на харчування в їдальні, на кишенькові витрати, платила за заняття з репетитором. Між ними з відповідачем виник спір щодо місця проживання неповнолітнього сина, з яким відповідач перешкоджає їй спілкуватися, не допускає до будинку, де мешкає з дітьми. Це погано впливає на психічний стан дитини. Дитина стала знервована, плаче, копіюючи поведінку батька, грубить їй, демонструє відчуженість, небажання спілкуватися, хоча до цього у них із меншим сином було взаєморозуміння. Вона завжди допомагала синові в навчанні, він питав у неї поради, цікавився станом її здоров'я, переживав, коли у неї боліло серце після чергового скандалу з батьком. Вона все терпіла заради дітей, бо знала, яку моральну травму це може завдати дітям, ніколи не налаштовувала їх проти батька, завжди підкреслювала, що їхній батько вартий поваги, що він про них піклується. Вона має стабільну роботу, достатній заробіток, житло, домашню бібліотеку з навчальною та художньою літературою, ноутбук з виходом в інтернет, час і бажання дбати про освіту та виховання неповнолітнього сина. Вона стверджує, що батькові та іншим родичам не перешкоджатиме спілкуватися з дитиною у визначений для цього час, якщо дитина виявить бажання проживати разом з нею. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо їхньої дитини. Враховуючи вказані обставини, вона звернулася до суду з даним позовом і бажає, щоб суд визначив місце проживання її неповнолітнього сина з нею.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив, що дійсно з 26 грудня 1992 року він проживає в зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Від шлюбу вони мають двох синів ОСОБА_7 і ОСОБА_5. Він має власний будинок, розташований в с. Лебедин по вул. Покришкіна, 38, в якому на даний час проживає разом з дітьми. Він позивачку не вигонив з будинку, вона добровільно залишила будинок і вирішила піти проживати з своїми батьками. Діти залишилися проживати з ним. Старший син на даний час є студентом, тому приїжджає додому лише на вихідні, а менший ОСОБА_5 постійно проживає з ним. Хлопчик ходить в школу, добре навчається, забезпечений матеріально та всіма необхідними умовами для проживання дитини. Після того, як позивачка залишила їх, в житті меншого сина нічого не змінилося, він продовжує добре навчатися, веде звичний для нього спосіб життя, проживає в своїй кімнаті в обстановці, яка існувала й раніше. Він виявив бажання проживати з ним в будинку, в якому раніше проживала разом з ними позивачка. Владислав не бажає проживати з матірю у дідуся та бабусі. Син спілкується з матірю, підтримує з нею теплі відносини. Він ніколи не забороняв синові спілкуватися з матірю, навідувати її, цікавитися її життям та здоровям. Він не чинить перешкод синові у виборі ним місця проживання, однак хлопчик виявив бажання проживати разом з ним. Він забезпечує дитину матеріально та дбає про його освітній та духовний рівень життя, займається вихованням сина, приділяє йому достатньо уваги та часу. Він вважає, що син повинен сам вирішити, де йому краще проживати і він погодиться з будь-яким бажанням дитини. Він в будь-якому випадку не буде чинити перешкод в спілкуванні сина з матірю, якщо хлопчик залишиться проживати з ним.

Представник органу опіки та піклування Лебединської сільської ради ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_4 в житловому будинку загальною площею 88 кв. м. з усіма надвірними спорудами та зручностями. Будинок облаштований меблями, санітарний стан будинку добрий. Син проживає в окремій кімнаті. Батько займається вихованням та матеріальним забезпеченням хлопчика. Старший син ОСОБА_6 навчається в м. Черкаси, додому приїздить лише на вихідні. ОСОБА_6 на даний час не працює але утримує велике підсобне господарство та має земельні ділянки, на яких вирощує різні культури необхідні для споживання. Відносини між батьком та сином товариські з проявом поваги один до одного. Також зазначив, що комісією було обстежено умови проживання матері хлопчика ОСОБА_3, які також є добрими. Позивачка проживає в будинку з своїми батьками. Будинок газифікований, стан будинку добрий. В будинку є кімната для проживання дитини. Сімя має підсобне господарство та земельну ділянку площею 0,71 га. На даний час обоє з батьків мають рівні умови для проживання неповнолітнього ОСОБА_5, однак при вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, необхідно врахувати також думку дитини, щоб не зашкодити його інтересам та подальшому розвитку його як особистості.

Вислухавши сторони, представника органу опіки та піклування, свідка, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 26 грудня 1992 року сторони зареєстрували шлюб у Лебединській сільській раді Шполянського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІІ-СР №285762. Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05.03.2014 р. шлюб між сторонами розірваний, сторони проживають окремо. Позивачка ОСОБА_3 проживає з своїми батьками в с. Лебедин по вул. Ватутіна, 24, в будинку, який на праві власності належить її батькам.

Відповідач ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, в будинку, який належить йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.12.2012 р. Менший син сторін ОСОБА_5 проживає разом з батьком, в будинку, де раніше проживала вся їхня сімя.

Обоє батьків мають позитивні характеристики, вони піклуються про неповнолітнього сина, займаються його вихованням, допомагають в навчанні. Працівниками соціальної служби було проведено огляд умов проживання обох батьків і надано позитивні висновки з приводу забезпечення дитини, як батьком так і матірю, необхідними умовами для проживання.

Згідно акта соціального інспектування №26 від 11.03.2014 р., позивачка ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, в будинку батьків. В будинку, крім позивачки, проживають її батьки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 Будинок знаходиться в доброму стані, в будинку є пять кімнат, є місце для навчання та дозвілля дитини. Будинок газифікований, біля будинку наявна земельна ділянка, є підсобне господарство, тобто є всі необхідні умови для проживання та виховання неповнолітньої дитини.

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сімї від 24.03.2014 р., відповідач ОСОБА_4 проживає в приватному житловому будинку загальною площею 88 кв.м. з усіма надвірними спорудами та зручностями. Хлопчик проживає в будинку в окремій кімнаті, яка облаштована необхідними меблями, спальним місцем та місцем для відпочинку. Відповідач має підсобне господарство та земельні ділянки.

ОСОБА_5 навчається в шостому класі Лебединського НВК №2. Хлопчик має досить високий рівень знань, активний, працьовитий, творчий, цікавиться технікою, любить конструювати, гарно малює.

Свідок ОСОБА_11 класний керівник ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 навчається в шостому класі. Після того, як хлопчик залишився проживати з батьком, він продовжує кожного дня відвідувати школу, вчить домашнє завдання, має гарну поведінку. Психологічний стан дитини не змінився, він продовжує дуже добре навчатися, хвилювання проявляє лише через отримані бали з тих чи інших предметів.

Згідно висновку практичного психолога Шполянської районної психолого-медико-педагогічної консультації від 26.03.2014 р., дитина йде на контакт, але ситуацію розлучення батьків обговорює неохоче вона для нього є неприємною. Владислав виявляє бажання жити вдома з татом і щоб повернулась мама. Пояснивши ситуацію, що батьки вирішили жити окремо, хлопчик уточнив, що в такому випадку жив би з татом. Зі слів дитини, мама працює в тому ж навчальному закладі, де навчається ОСОБА_5. Вона часто його відвідує в школі. Тато спілкуватись з мамою не забороняє.

В судовому засіданні в присутності психолога та батьків ОСОБА_5 вказав, що на даний час він проживає разом з татом, в будинку, де раніше проживала вся їхня сімя. З татом у нього добрі, дружні відносини. Він бажає, щоб мама повернулася додому і вони проживали всі разом. Однак, якщо мама додому не повернеться, він надалі бажає проживати з татом.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, беручи до уваги, що сторони характеризуються позитивно, мають рівні умови для проживання дитини, однак враховуючи бажання самої дитини проживати з батьком, його прихильність до батька, з метою недопущення порушення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, уникнення завдання дитині психологічної травми зміною місця її проживання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 141, 160, 161 СК України, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовити.

Повний текст рішення проголошено 04.04.2014 р. о 09-30 год. в приміщенні залу судових засідань №3 Шполянського районного суду Черкаської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Кравчук