АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1948/13-ц Головуючий у першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/698/К/14 суддя Шум Л.І.
Категорія № 9 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 січня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Садівничого товариства «Вагонник-89», третя особа ОСОБА_4, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5,

представники відповідача Садівничого товариства «Вагонник-89» - Рубан Людмила Леонідівна, Пономарьов Євген Миколайович, Пономарьова Надія Миколаївна,

третя особа ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Садівничого товариства «Вагонник-89» (надалі - СТ «Вагонник-89»), третя особа ОСОБА_4, про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що вона є власником садівничої ділянки НОМЕР_1 у СТ «Вагонник-89», що підтверджується її членською книжкою.

З березня 2011 року її не допускають на територію СТ «Вагонник-89», а у січні 2012 року вона дізналась про продаж її садівничої ділянки.

На теперішній час власником спірної ділянки є ОСОБА_4

Вважаючи дії відповідача неправомірними, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просила суд витребувати садівничу ділянку НОМЕР_1 із чужого незаконного володіння шляхом припинення дій відповідача, які порушують право позивача на користування, володіння та розпорядження садівничою ділянкою НОМЕР_1, відновлення становища, яке існувало до порушення відповідачем права позивача на користування, володіння та розпорядження садівничою ділянкою НОМЕР_1, що знаходиться на території СТ «Вагонник-89».

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 січня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Так, суд невірно послався на норми ЗУ «Про власність», який втратив чинність, та не взяв до уваги довідку голови профспілкового комітету «Вагонного депо Мудрьона2 від 18.07.2013р. №1-47, згідно якої спірна земельна ділянка надавалася її брату, а не батьку, а тому СТ «Вагонник-89» не мав права на її відчуження в рахунок погашення боргів останнього.

Крім того, судом не було взято до уваги пояснення свідків, які підтвердили, що саме вона є власником садівничої ділянки НОМЕР_1.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача СТ «Вагонник-89» - Рубан Л.Л. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представників відповідача СТ «Вагонник-89» - Рубан Л.Л., Пономарьова Є.М., Пономарьову Н.М., третю особу ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що СТ «Вагонник-89» створене в 1989 році на земельній ділянці, наданій в безстрокове користування підприємству вагонне депо «Мудрьона» рішенням виконавчого комітету Криворізької районної ради народних депутатів Дніпропетровської області від 12 грудня 1988 року №343.

Рішенням трудового колективу вагонне депо «Мудрьона» в квітні 1989 року садова ділянка НОМЕР_1 виділена голові СТ «Вагонник-89» ОСОБА_9

03.12.2011 року ОСОБА_9 відмовився від садової ділянки НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості перед СТ «Вагонник-89», яку було виявлено при проведенні аудиторської перевірки фінансово-господарської діяльності товариства.

Спір виник з приводу належності ділянки НОМЕР_1 СТ «Вагонник-89» позивачу ОСОБА_2 та наявності у неї підстав для витребування спірної земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала доказів набуття нею у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано на підтвердження своїх позовних вимог жодного доказу про набуття нею у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку НОМЕР_1 у СТ «Вагонник-89».

Так, згідно довідки Голови профспілкового комітету «Вагонного депо Мудрьона» від 27 серпня 2013 року №П-62, садову ділянку НОМЕР_1 у квітні 1989 року було виділено саме батьку позивача - ОСОБА_9 у зв'язку з тим, що він був обраний головою СТ «Вагонник-89», а довідка від 18.07.2013 року про належність цієї ділянки брату позивача - ОСОБА_10 є недійсною (т. 1 а.с. 152), що спростовує доводи апеляційної скарги про неврахування судом довідки від 18.07.2013 року. Крім того, дана довідка теж не підтверджує факту надання земельної ділянки НОМЕР_1 саме позивачу по справі ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 100).

Згідно накладних за період з 2007р. по 2011р. за користування земельною ділянкою НОМЕР_1 в СТ «Вагонник-89» кошти сплачувались саме ОСОБА_9, тоді як ОСОБА_2 у цей період зазначалась як користувач земельної ділянки №212 (т. 1 а.с. 69-77).

Згідно заяви ОСОБА_9 від 03.12.2011 року (т. 1 а.с. 78), останній просив продати його ділянку НОМЕР_1 та виручені кошти внести до каси СТ «Вагонник-89», тобто фактично ОСОБА_9 підтверджував, що саме він є користувачем садової ділянки НОМЕР_1 в СТ «Вагонник-89» та не ставив питання про наявність у його доньки ОСОБА_2 права на користування цією садовою ділянкою, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено особу, яка була користувачем спірної ділянки є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, про те, що спірна земельна ділянка належала її брату ОСОБА_10, який передав її позивачу ОСОБА_2 у липні 2002 року, колегією суддів теж не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно наявних в матеріалах справи письмових доказів, у тому числі й письмової заяви ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 102), садова ділянка НОМЕР_1 була виділена саме ОСОБА_9

Сплата позивачем ОСОБА_2 внесків за користування земельною ділянкою НОМЕР_1 у 2003-2005 роках (т. 1 а.с. 69,70) не підтверджує факту набуття останньою права власності чи користування на цю земельну ділянку у встановленому законом порядку.

До того ж право власності на земельну ділянку та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельної ділянки, та його державної реєстрації (ч. 1 ст. 125 ЗК України).

Аналогічне положення закріплено й у п'ятому розділі Статуту СТ «Вагонник-89», затвердженому зборами членів СТ «Вагонник-89» трудового колективу вагонного депо «Мудрьона» Криворізького відділення Придніпровської залізної дороги Протоколом №2 від 10 жовтня 2011 року (т. 2 а.с. 1-8).

Позивач ОСОБА_2 ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надала доказів про оформлення нею документів, що посвідчує право власності чи право постійного користування спірною ділянкою, якими можуть бути Державний акт на право власності чи право постійного користування земельної ділянки, договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не спростовано висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем належності їй на праві власності чи постійного користування садової ділянки НОМЕР_1 в СТ «Вагонник-89».

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права та посилання на Закону України «Про власність», який на даний час є не чинним, колегією суддів відхиляються, оскільки правовідносини щодо набуття права власності на майно у 1989 році (надання спірної ділянки у користування ОСОБА_9) регулювалось саме положеннями Закону України «Про власність».

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: