Справа № 296/1441/12-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

при секретарі Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 327 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що нею, разом з відповідачем ОСОБА_2, спільними зусиллями та за спільні сімейні кошти у шлюбі було придбано рухоме і нерухоме майно: транспортний засіб (автомобіль), марки «Citroen M4», випуску 2002 року, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 60 000 грн.; трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, вартістю 122 084 грн.. Оскільки сімейні відносини у сторін не склались, а угоди щодо спільного майна вони не досягли, позивачка змушена була звернутись до суду з вимогою про його поділ.

В подальшому позивачка уточнила свої вимоги (а.с.52) і остаточно просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя майно на загальну суму 316 736 грн., а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 122 084 грн.; автомобіль «Citroen M4», 2002 р.в., р/н НОМЕР_2, вартістю 60 000 грн.; автомобіль «Citroen Jumpy», 2004 р.в., р/н НОМЕР_3, вартістю 120 000 грн.; гараж НОМЕР_8, вартістю 14 652 грн., розташований в кооперативі «Восход». При цьому, позивач просила поділити вказане спільно нажите майно і визнати за нею і відповідачем право власності кожному на 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, вартістю 122 084 грн., залишивши вказану нерухомість у спільній частковій власності сторін. Також просила залишити на праві власності за відповідачем обидва вищезазначені автомобілі Citroen M4» і «Citroen Jumpy» та гараж НОМЕР_8 у ГК «Восход», стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості спірних автомобілів і гаражу.

Позивач в судове засідання на розгляд справи по суті подала заяву у якій просила вирішити справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання на розгляд справи по суті не з'явився, причин неявки суду не повідомив, тому суд вбачає можливим ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У письмових запереченнях на позов поданих раніше, відповідач вказував на те, що заявлені позовні вимоги він визнає частково, оскільки хоча і погоджується на поділ квартири, проте не розуміє яку саме частку позивач просить виділити йому і чому вона не просить суд встановити порядок користування житлом. Щодо поділу транспортних засобів відповідач заперечує посилаючись на те, що останні були ним продані у той час коли він з позивачкою перебував у шлюбі і грошові кошти від продажу авто були витрачені на інтереси сім'ї.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 27.09.1986 року, який було розірвано за рішенням Корольовського райсуду від 31.10.2011 року. Під час шлюбу сторонами було придбано майно, з приводу поділу якого, серед іншого на даний час виник спір, а саме трикімнатної квартири (а.с.6) за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 122084 грн., два автомобілі «Citroen M4», 2002 р.в., р/н НОМЕР_2, вартістю 60 000 грн. і автомобіль «Citroen Jumpy», 2004 р.в., р/н НОМЕР_3, вартістю 120 000 грн., а також гараж НОМЕР_8, вартістю 14 652 грн., розташований в кооперативі «Восход». Зазначене майно являється спільною сумісною власністю сторін і його загальна вартість становить 316736 грн.. З приводу поділу нерухомого майна - квартири, спір між сторонами відсутній. Обставини придбання рухомого майна - автомобілів під час шлюбу та їх продажу у липні-серпні 2011 року сторонами визнаються (а.с.7-9,41,55,61-64). Крім того, щодо автомобілю «Citroen Jumpy», р/н НОМЕР_3 встановлено, що після продажу його відповідачем 26 липня 2011 року, вказане авто, вже з іншим реєстраційним номером - НОМЕР_9, новим власником гр. ОСОБА_3 знову передано відповідачу з правом керування і користування на двадцять років до 28.07.2031 р. (а.с.61).

Посилання відповідача на те, що обидва спірні автомобілі було ним продано під час шлюбу і кошти витрачені на потреби сім'ї спростовується рішенням Корольовського райсуду від 31.10.2011 року у справі за позовом про розірвання шлюбу та матеріалами самої справи № 2-1808/11. Так, зі змісту рішення вбачається, що гр. ОСОБА_2, ініціюючи розірвання шлюбу з ОСОБА_1, у своєму позові вказував на те, що спільне життя з останньою не склалось, вони не ведуть спільного господарства, сім'я фактично розпалась і вказані обставини були ним підтримані і в судовому засіданні (арк.13,14 - спр.№2-1808/11). Крім того, зі змісту самої позовної заяви вбачається, що такі обставини вже мали триваючий характер і на момент звернення ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу до суду, а саме 03.02.2011 року.

З огляду на це, сам ОСОБА_2 у межах іншої цивільної справи стверджував, що спільне господарство між ним та ОСОБА_1 не ведеться і сім'я фактично розпалась задовго до розірвання шлюбу і продажу спірних авто влітку 2011 року, а тому його твердження про те, що кошти від проданих авто він витратив на потреби сім'ї, тобто і ОСОБА_1 також, є безпідставними.

Згідно висновку незалежної оцінки № Н-39-09/13 від 24.09.2013 року, ринкова вартість нежитлового приміщення гаражу НОМЕР_8 у кооперативі «Восход» по АДРЕСА_2, становить 14 652 грн. (а.с.104).

У відповідності до висновків судової автотоварознавчої експертизи №№ 297, 297А, 297Б від 31.03.2014 року (а.с.120-133) вбачається, що середня ринкова вартість автомобілів «Citroen Jumpy», р/н НОМЕР_9 складає 83986,22 грн.; «Citroen Berlingo (M4)», р/н НОМЕР_2 складає 56633,35 грн..

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інших осіб, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч.4,5 ст.71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 21.12.10 року у справі "Андрій Руденко проти України", констатуючи порушення ст.1 Протоколу Першого до Конвенції по даній справі, яка передбачає: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права", в той час як відповідач свої діями по продажу спірних авто без згоди позивача порушив її право власності на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися позбавлення особи майна без її згоди. Однак, відповідач відчужуючи спільне сумісне майно сторін (автомобілі «Citroen Jumpy» і «Citroen (M4)», будь-якої попередньої компенсації вартості 1/2 даних авто не здійснив і згоди позивача на продаж не отримав. Таким чином вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Вирішуючи позов в частині вимог про отримання компенсації за гараж НОМЕР_8 у кооперативі «Восход», приймаючи до уваги вищенаведені законодавчі норми, у випадку, якщо позивач хоче отримати саме грошові кошти за свою частку у спільному праві на майно (гараж), а відповідач попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не здійснив, тому коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, визнати спільною сумісною власністю сторін заявлене у позові майно, визнати за позивачкою і відповідачем право власності кожному на 1/2 частини спірної трикімнатної квартири залишивши її у спільній частковій власності сторін, в частині вимог про залишення автомобілів на праві власності за відповідачем необхідно відмовити, оскільки на час звернення з даним позовом до суду спірні автомобілі були відчуженні відповідачем без згоди позивача. Тому вирішуючи вимоги позивача про компенсування їй частини вартості проданих авто, суд, приймав до уваги позицію законодавця у ст. 57 Сімейного Кодексу України де особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За керівних роз'яснень п.п.22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України ).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд має застосовувати положення частин 4 і 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації і попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Враховуючи, що відповідач у відповідності до ч.1 ст.61 ЦК України визнає, що продав спірні транспортні засоби влітку 2011 року (а.с.18,41,55), і як встановлено судом при дослідженні матеріалів справи № 2-1808/11, діяв він під час продажу авто без згоди позивача ОСОБА_1, не в інтересах сім'ї, кошти отримані від продажу автомобіля використав не на користь сім'ї, а відтак вартість проданого майна має бути врахована при розподілі майна подружжя. Як видно із матеріалів справи (а.с.120-133) середня ринкова вартість автомобілів «Citroen Jumpy», р/н НОМЕР_9 складає 83986,22 грн., «Citroen Berlingo (M4)», р/н НОМЕР_2 складає 56633,35 грн.. Тому, враховуючи, що відповідно до вимог ст. 70 СК України частки майна дружини і чоловіка, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності є рівними, на користь позивача необхідно стягнути 1/2 частину вартості майна (автомобілів) - 70309,78 грн. із розрахунку (83986,22 : 2 = 41993,11 грн. / 56633,35 : 2 = 28316,67 грн.).

Згідно ст.88 ЦПК України, із понесених позивачкою розміру судових витра на суму 3160,42 грн. (а.с.1,51,136-138), пропорційно задоволених вимог, присудженню підлягають витрати на суму 2810,42 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 31, 79, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 365, 368, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та гараж НОМЕР_8, розташований в кооперативі «Восход» по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (і/к НОМЕР_6) право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та гаражу НОМЕР_8, розташованого в кооперативі «Восход» по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 (і/к НОМЕР_7) право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та гаражу НОМЕР_8, розташованого в кооперативі «Восход» по АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70309 (сімдесят тисяч триста дев'ять) грн. 78 коп. в рахунок компенсації частки у спільному майні подружжя.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2810 (дві тисячі вісімсот десять) грн. 42 коп. понесених судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий суддя Р. А. Галасюк