АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2033/4995/2012
Провадження № 22-ц-/790/4403/14 Головуючий І інстанції: Іващенко С.О.
Категорія: самочинне будівництво Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пшенічної Л.В., Коростійової В.І.

при секретарі - Курносовій К.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про визнання права власності на нежитлову будівлю,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила визнати за нею право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 490,1 кв.м., з яких основна площа - 432,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що нею самочинно, за власні кошти було здійснено будівництво нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1. Будівництво було здійснено без належним чином погодженого проекту та дозволу на початок будівельних робіт. Відповідно до висновку ТОВ «НТК Енерго-Тайм» всі основні будівельні конструкції нежитлових приміщень на момент обстеження наявних деформацій не мають, знаходяться у задовільному технічному стані, відповідають умовам міцності та сталості, придатні для подальшої експлуатації.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за нею право власності на нежитлову будівлю літ. «П- 1» загальною площею 490,1 кв.м., основною площею 432,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 20.05.2014 року ОСОБА_1 як особа, що не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також рішенням зачіпаються його права як власника майна.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведеним нормам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи за нею право власності на нежитлову будівлю літ «П-1» загальною площею 432,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив із того, що вказана нежитлова будівля була зведена ОСОБА_2 без належного дозволу, без розробки та погодження проекту, проте вона згідно технічного висновку ТОВ «НТК Енерго-Тайм» відповідає вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації.

Тож суд дійшов висновку, що самочинне будівництво об'єкту нерухомості проведено з дотриманням санітарно-технічних вимог і правил експлуатації та не порушує права інших осіб.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та інших осіб, чиї права та інтереси можуть бути порушені у даних правовідносинах, без належної правової оцінки наданим у справі доказам.

Відповідно до вимог ст.. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

При зверненні до суду ОСОБА_2 в порушення вимог цивільного-процесуального закону, не визначилася з суб'єктним складом учасників процесу, зазначивши себе позивачем у справі.

Суд першої інстанції, допустивши неповноту з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, всупереч вимогам ст.. 3, ст.. 27-31 ЦПК України вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не є стороною процесу.

Так, ОСОБА_1, як особою, що не приймала участь у розгляді справи, надані докази, які судовою колегією дослідженні відповідно до положень ч. 2 ст. 303 ЦПК України та підтверджують право власності останнього на спірну нежитлову будівлю (торгівельний павільйон) літ. « 0-1», загальною площею 169,2 кв.м. ., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно наданого договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. з реєстровим номером 4860, ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю (торгівельний павільйон) літ. « 0-1», загальною площею 169,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За самовільне проведення реконструкції придбаної нежитлової будівлі останнього па підставі постанови №1673 Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2010 року за вчинення адміністративного правопорушення було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян -170 грн. (а.с.87-87).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення його майнових прав ухваленням оскаржуваного рішення та визнання права власності на житлову будівлю за ОСОБА_2, є обґрунтованими.

Об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюванне право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості притягнути чи допустити до участі у справі особу, чиї інтереси порушено, або повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України та оцінивши належність, допустимість,достовірність кожного доказу, наявного в матеріалах справи, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням п.п. 1-3 ч. 1 ст.. 309 ЦПК України і ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -