Справа №295/9509/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі Говорадло А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове право, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із указаним позовом в якому вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 667/1004 часток у земельній ділянці площею 0,1004 га, що розташована за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що він, як єдиний син спадкодавця, звернувся до Другої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та видачею відповідного свідоцтва. Натомість державний нотаріус видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 60/100 частини житлового будинку, а в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій, ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки відомості зазначені у витязі із земельного кадастру не співпадали із відомостями, що містились в державному акті на право приватної власності на землю. Зважаючи на викладене позивач просить суд визнати за ним право власності на 667/1004 частин земельної ділянки, загальною площею 0,1004 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача так само не зявився в судове засідання, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав заяву в якій просив проводити розгляд даної справи у відсутність представника Житомирської міської ради.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу №444/2013, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом державної РАЦС Житомирського міського управління юстиції ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складалася зокрема із 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 667/1004 часток земельної ділянки загальною площею 0,1004 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Вказане нерухоме майно належало померлій особі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 1996 року та державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 (а.с. 8, 11-12).

Як вбачається із копії спадкової справи №444/2013, що була заведена Другою житомирською державною нотаріальною конторою, позивач ОСОБА_1, який згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 13.01.1950 року приходиться сином померлій ОСОБА_4, 20.11.2013 року звернувся із відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері (а.с.6). 20 листопада 2013 року державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Драч Н.В. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 60/100 частин житлового АДРЕСА_1 в м. Житомирі (а.с.7). В той же час постановою від 20 листопада 2013 року державний нотаріус Драч Н.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0667 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: м.Житомир, АДРЕСА_1, у зв'язку із тим, що надана з Державного земельного кадастру інформація щодо перебування зазначеної вище ділянки в спільній частковій власності всупереч визначеного статусу права володіння як приватного дає підстави для висновку про несанкціоноване звуження прав спадкодавця (а.с.16). Інших спадкоємців майна померлої ОСОБА_4 із матеріалів спадкової справи №444/2013 не вбачається.

Судом встановлено, що 12.11.1996 року ОСОБА_4 був складений заповіт, посвідчений завідуючою Другої житомирської державної нотаріальної контори Лубяковою Г.М., згідно змісту якого ОСОБА_4 заповідала все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, своєму сину ОСОБА_1

Як вбачається із витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю належало 667/1004 часток земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно із положеннями статей 182 та 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статей 1297, 1278 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на встановлені обставини належності на праві приватної власності ОСОБА_4 667/1004 часток земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.Житомирі, відсутності інших спадкоємців на майно померлої окрім позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 16, 182, 328, 392 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 667/1004 часток земельної ділянки, загальною площею 0,1004 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя