Справа № 453/800/13 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/710/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С.< Головуючий суддя / По-батькові >.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Монастирецький Д.І., Струс Л.Б.

секретарі - Матяш С.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представників позивача - Здрілко Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2013 року у справі за позовом Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2013 року позов Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в користь Стрийської філії КС «Християнська злагода» заборгованість за кредитним договором №121/08 від 26.06.2008 року у сумі 46 126 грн. 56 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в користь держави судовий збір в сумі 461 грн. 26 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційною скарги, посилається на те, що заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2013 року є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд також не прийняв до уваги вимоги ЗУ «Про захист прав споживача» та ЗУ «Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи» від 31.10.2008 року №639, відповідно таке підлягає скасуванню.

Зазначив, що 26 червня 2008 року між КС «Християнська злагода» в особі Стрийської філії та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №121/08, за умовами якого йому надано кредит в розмірі 23 000,00 гривень строком на 36 місяців з сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 60% річних та повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до умов кредитного договору. Після отримання кредиту, у зв»язку із світовою фінансовою кризою та неспроможністю погашати заборгованість за кредитом, апелянт намагався змінити умови кредитного договору, зокрема щодо реструктуризації боргу. Однак, з вини кредитної спілки він не зміг цього зробити, оскільки відносно працівників кредитної спілки було порушено кримінальну справу і за місцем юридичної адреси вони не працювали. Тому вбачає вину кредитора у виконанні п.7.2. договору про надання кредиту.

Крім того, вважає, що позивач умисно затягував строк, не повідомляв апелянта про заборгованість, маючи намір таким чином незаконно збагатитись, що підтверджується позовною вимогою в частині стягнення суми заборгованості, яка в три рази перевищує саму суму кредиту.

Мотивує апеляційну скаргу ще й тим, що суд першої інстанції задовольняючи позовну вимогу про солідарне стягнення коштів також із поручителя ОСОБА_5 не врахував те, що термін позовної давності вже минув, оскільки з договору вбачається, що в ньому не встановлено терміну, після якого порука припиняється, а умовою договору поруки є припинення договору до повного виконання боржником зобов»язань перед кредитною спілкою, а саме до 26 червня 2011 року, тобто позивач повинен був пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців починаючи з 26.06.2011 року.

Просить заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2013 року скасувати та постановити ухвалу про скерування справи на повторний розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 в підтримання мотивів викладених в апеляційній скарзі, заперечення представника позивача Здрілка Є.Є. проти мотивів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводам апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Встановлено, що 26 червня 2008 року між КС «Християнська злагода» в особі Стрийської філії та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №121/08, за умовами якого йому надано кредит в розмірі 23 000,00 гривень строком на 36 місяців з сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 60% річних та повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до умов кредитного договору.

Відповідачем ОСОБА_2 умови вказаного договору не виконувались систематично, чим останній порушував свої договірні зобов»язання, відповідно виникла заборгованість, яка станом на 10 травня 2013 року становить 46 126,56 гривень, з якої: 21 087,39 гривень - заборгованість по основній сумі, а 23 039 гривень - заборгованість по відсотках.

Із копії договору поруки № 121/08 від 14.03.2008 року від 14.03.2008 року вбачається, що забезпечення виконання зобов»язань за вищевказаним кредитним договором між КС «Християнська злагода» в особі Стрийської філії та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 121/08 від 26.06.2008 року за умовами якого останній прийняв на себе зобов»язання відповідати за зобов»язаннями боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору та несе разом з боржником солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Задовольняючи позов суд вірно керувався приписами ст. ст.526, 1049 ЦК України відповідно до яких зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, позичальник зобов»язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Однак при цьому судом першої інстанції не враховано, що сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (п.7.11), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 26 червня 2011 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору (додаток №1), погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Суд першої інстанції графік погашення платежів (додаток №1 до договору) взагалі не дослідив та відповідно не надав такому у рішенні належної оцінки.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 29 січня 2010 року, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 23 травня 2013 року, однак включивши до позовних вимог всю заборговану суму.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч.1,3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору (ст.4.2.) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту (додаток №1 до договору) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту- додадком №1) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такі висновки містяться у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, тобто з 26 травня 2010 року і, таким чином, загальна сума боргу на час звернення позивача з позовом до суду складатиме 19 523 грн. 05 коп.

Про застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суді апеляційної інстанції, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції взагалі не досліджувався додаток №1 до кредитного договору, що позбавляло відповідача можливості визначитись із строками та провести належні розрахунки. Колегія суддів вважає такі доводи підставними.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

(Абзац другий пункту 24 із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014).

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В той же час, відповідач ОСОБА_5 ні до суду першої, ні до суд апеляційної інстанції жодного разу не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про застосування наслідків спливу позовної давності не заявив. Тому колегія суддів не вбачає підстав для відмови у позові щодо солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_5 (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що висновок суду про стягнення всієї суми заборгованості, що утворилась за даним кредитним договором і складає 46 126 грн. 56 коп. та недослідження всіх доказів по справі, що унеможливило в суді першої інстанції визначитись відповідачу ОСОБА_2 із питанням про застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального і порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення в цій частині незаконного рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення у справі, що призвело до помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції порушивши норми процесуального права щодо повного і всебічного з»ясування обставин справи, внаслідок чого не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення лише про часткове задоволення позову, а саме про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в користь КС «Християнська злагода» 19523 грн. 05 коп. заборгованості за кредитним договором №121/08 від 26.06.2008 року.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підлягають солідарному стягненню в користь держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст.88, 209, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,4, ч.ч.2,3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення з них солідарно в користь Стрийської філії Кредитної спілки «Християнська злагода» грошових коштів в сумі 46126 грн. 56 коп. за кредитним договором № 121/08 від 26.06.2008 року - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в користь Стрийської філії Кредитної спілки «Християнська злагода» 19523 грн. 05 коп. (дев»ятнадцять тисяч п»ятсот двадцять три грн. 05 коп.) заборгованості за кредитним договором №121/08 від 26.06.2008 року та в користь держави 229 грн. 40 коп. (двісті двадцять дев»ять грн. 40 коп.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

Струс Л.Б.