Справа № 456/3506/14-ц
Провадження № 2/456/1776/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Заплатинська сільська рада Стрийського району про зобов"язання вчинити певні дії та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в квітні 2009 р. жителі с. Заплатин Стрийського району по вул. Набережній та по вул. П.Мирного, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 попередньо домовившись, спільно звернулись до сільської ради с. Заплатин про надання дозволу на проведення меліоративного каналу через земельні ділянки вказаних вище осіб та з"єднання з центральною меліоративною системою, так як із-за погодніх умов під час дощів рівень води піднімається і затоплює велику територію земельних ділянок. Проте ОСОБА_9, який проживає по вул. Набережній постійно перешкоджає вільному проходу води по каналу, засмічуючи його різними відходами, закидає глиною, а також забив трубу, яка являється елементом меліоративного каналу і проходить через дорогу. В подальшому власними силами вони розчистили вказану трубу, але це не дало жодного результату оскільки вода зіткнувшись з дамбою, яку утворив вище по каналу навпроти своєї ділянки ОСОБА_3 вилилась на їхні ділянки та затопила засаджену огородину та молодий сад. Чим наніс їм великі матеріальні та моральні збитки. Добровільно врегулювати вказаний спір ОСОБА_3 відмовляється. На їхні чисельні звернення, від сільської ради та від інших інстанції вони отримали відповіді, що спір потрібно вирішувати за нормами "добросусідства". Жодних конкретних дій, щодо вирішення конфлікту зі сторони сільської ради не вживалось, а тому змушені звернутись з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 (діючи від свого імені та за дорученням від імені ОСОБА_2.) та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, послався на обставини викладені в заяві, додатково пояснив, що планом забудови кварталу спірний рів не передбачено. Але погодивши між собою, та зі згоди сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 по їхніх земельних ділянках в 2009р. було прокопано меліоративний канал, який функціонував до 2014р., допоки його не засипав ОСОБА_3. Особисто він не бачив, що ОСОБА_3 засипав спірний рів та забивав трубу, але вважає, що це зробив саме він. Рів засипано на території земельної ділянки, що належить ОСОБА_8. Внаслідок того, що було засипано рів, піднялись грунтові води та затопили належну йому земельну ділянку, через що йому було завдано матеріальних та моральних збитків. Підтвердження того, що затоплення його земельної ділянки відбулось саме через засипаний рів немає, але таке виходить з логіки. Будь-якого офіційного дозволу чи технічної документації на прокладання меліоративного рова в них немає. Матеріальні збитки вирахував на власний розсуд, зважаючи на затрати, які поніс на весняно-польові роботи. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили повністю, повідомивши, що проживає на одній вулиці з позивачами. Саме його ділянка знаходиться найнижче за рівнем та майже кожного року затоплюється паводковими водами, з приводу чого він неодноразово звертався в сільську раду та відділ водних ресурсів Дрогобицького УВГ. Спірний канал, проходить по суміжних, сусідських земельних ділянках ( ОСОБА_10 та ОСОБА_8), до яких він немає жодного відношення. Спірний рів не засипав та не розуміє, чому заявляється позов до нього. Вказує, що рів замулило, так як в них торф"яні грунти, а тому рови потрібно чистити що півроку. Жодним чином не заперечує проти наявного меліоративного рову, однак вказує, що спільними зусиллями необхідно почистити також і центральну меліоративну систему, оскільки, коли рівень води там піднімається, та йде зворотній ефект і вся вода повертається в спірний рів. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, сільський голова Заплатинської сільської ради, в судовому засіданні пояснив, що вказаний квартал забудови розташований в рівнинній низовині, фактично на болотяних грунтах. Проблема водовідведення існує там вже давно, однак оскільки в сільської ради відсутні кошти, а тому прочистити (прокопати) меліоративні рови немає змоги. Письмового погодження сільської ради чи будь-якої іншої установи на створення спірного каналу не було. Зважаючи на звернення жителів села, на місце виходила земельна комісія, яка встановила, що дійсно спірний меліоративний рів не функціонує через те, що частково засипаний на земельній ділянці, що належить ОСОБА_8 (хто це зробив не встановили), а також через те, що в кінці рів впирається в дорогу, труба, яка б з"єднювала цей рів з центральною меліоративною системою відсутня. А тому мешканцям вказаного кварталу рекомендовано, добровільно, спільними зусиллями вирішити вказаний спір, будь-яких письмових документів з цього приводу не складалось.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказав, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 навесні 2014р. допомагав останньому, садити на його ділянці кущі та фруктові дерева. Однак в подальшому це все було затоплено, зі слів ОСОБА_1 через те, що вода не сходила по меліоративному рову.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що в 2009 р. за згодою всіх сусідів прокопали меліоративний канал. Але в 2014р. ОСОБА_3 навпроти своєї ділянки, на ділянці ОСОБА_8 цей канал засипав, через що відбувається затоплення їхніх земельних ділянок. З цього приводу особисто він нікуди не звертався.

Аналогічними показами свідка ОСОБА_13 даними в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів.

Згідно з вимогами ст.83 ЗК України, у комунальній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст перебувають землі загального користування населених пунктів - вулиці, проїзди, шляхи, парки, сквери, бульвари, тощо.

У відповідності до вимог ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності в порядку, передбаченому ЗК України.

Як беззаперечно встановлено судом, спірний меліоративний рів проходить через земельні ділянки ОСОБА_10 та ОСОБА_8, що є суміжними з земельними ділянками зокрема ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак на плані кварталу забудови с. Заплатин цей рів не передбачено.

Вищевказане підтверджується планом забудови земельних ділянок /а.с. 56, 57/.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву з відповідних підстав подано двома позивачами, а відповідно така заява повинна містити обґрунтування щодо фактів створення конкретних перешкод кожному з позивачів, заподіяння конкретної шкоди та порушення відповідного права кожного з них. Такого обґрунтування заява не містить, доказів щодо таких фактів суду не надано і такі щодо кожного з позивачів - не вказано. Жодного акту з приводу затоплення земельних ділянок не складалось та не проводилась оцінка заподіяних збитків. У справі відсутні документальні докази належності позивачам конкретних земельних ділянок або наявності в них права користування такими в с. Заплатин, належності їм відповідних жилих і господарських будівель, інших майнових об'єктів, відсутні власне належні докази їх проживання за відповідними адресами.

Ксерокопії з фотографії, що долучені до справи на а.с. 18-21, на яких зафіксовано ніби-то залиту водою земельну ділянку, не є належними доказами, оскільки не містять ідентифікуючих реквізитів щодо зображених на них об'єктів місця, адрес, власників дворогосподарств тощо. Доводи позивачів про дозвіл Заплатинської сільської ради ( чи будь-якої іншої компетентної установи) на створення спірного меліоративного рова суду не представлені.

Вказуючи в заяві про порушення, на їх думку, відповідачем встановлених стандартів і правил, позивачі не зазначили правову підставу для таких тверджень. У справі відсутні належні дані та докази щодо параметрів спірного об'єкта (рова): його конфігурації, довжини, глибини, інших характеристик на підтвердження доводів позивачів. Немає в справі й висновків фахівців, інших доказів, що свідчили б про порушення відповідачем конкретних норм законодавства, стандартів і правил, про заподіяння шкоди позивачам чи реальну можливість створення небезпеки заподіяння такої шкоди. Жодних клопотань (незважаючи на неодноразові роз"яснення суду) про залучення спеціалістів чи проведення експертиз не поступало.

З єдиного письмового документу долученого до матеріалів справи, зокрема Акту обстеження ставків на території Заплатинської сільської ради Стрийського району від 26.11.2014р., який проводився на звернення жителя с. Заплатин ОСОБА_3 (відповідача), щодо підтоплення його присадибної ділянки, крім іншого встановлено, що в результаті обстеження присадибної ділянки ОСОБА_3, водовідвідний к"ювет, який здійснював скид надлишкових грунтових вод із земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_10 засипаний і не виконує своєї функції. Тому внаслідок випадання дощів створюється підпір води в кюветі і присадибна ділянка ОСОБА_3 перезволожується.

Через це дивним (та не логічним) видається, щоб ОСОБА_3 засипав рів, що веде до перезволоження його земельної ділянки.

За змістом ст.ст. 11, 57-60 ЦПК України, кожна сторона на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами і зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається в підтвердження своїх вимог чи заперечень, суд розглядає справу на підставі наявних доказів, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3,5 ст.158 Земельного Кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Однак жодного рішення з приводу заявленого спору, органом місцевого самоврядування (Заплатинською сільською радою) не приймалось, щоб позивачі могли з ним не погодитись, а вирішили відразу вирішувати спір в суді.

Згідно ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цивільного призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні заходи, шумове забруднення тощо.), зобов"язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Відповідно до положень земельного та цивільного законодавства України захисту підлягає саме порушене право.

У судовому засіданні не знайшло підтвердження, що відповідач засипав меліоративний рів, що призвело до затоплення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2, чим порушив законні права позивачів, а відповідно й не доведено, що з вини ОСОБА_3 позивачам було заподіяно майнової шкоди. А тому й в цій частині позову слід відмовити.

Окрім цього, враховуючи (як вказують позивачі), що спірний рів проходить по територіях приватизованих земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_8. Засипаний рів саме на території земельної ділянки, що належить ОСОБА_8, однак жодна з цих осіб з заявами до суду не зверталась, позивачів на звернення до суду не уповноважували, незважаючи на роз"яснення суду, клопотань про залучення їх до участі в справі не заявлялось. Доказів про встановлення сервітуту на цих земельних ділянках суду не представлено. При цьому суд звертає увагу позивачів на те, що з огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством; способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором; можливість предявлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою.

Відповідно до положень земельного та цивільного законодавства України захисту підлягає саме порушене право.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду не надано жодного доказу про спричинення позивачам відповідачем моральної шкоди, а відтак у задоволенні такої позовної вимоги, на думку суду, також слід відмовити.

Оскільки суд прийшов до переконання про недоведеність та безпідставність позовних вимог позивачів, а відтак і про те, що у задоволенні позову слід відмовити, то і підстав для стягнення в порядку ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивачів понесених ними і документально підтверджених судових витрат, у суду немає.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Заплатинська сільська рада Стрийського району про зобов"язання вчинити певні дії та відшкодування збитків - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів