У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ № 387/1112/14-ц

№пр. 4-с/384/7/2014

07.11.2014 року смт. Вільшанка

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

В складі: головуючого судді: Галицького В.В.

при секретарі: Лалаян А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Вільшанка скаргу ОСОБА_1 на дії начальника відділу державної виконавчої служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_2, пов'язані з визначенням вартості та оцінки майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії начальника відділу державної виконавчої служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_2, пов'язані з визначенням вартості та оцінки майна, мотивуючи тим, що 14.08.2012 року відділом ДВС Добровеличківського РУЮ було відкрито виконавче провадження №33850319 на виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 04.07.2012 року в справі про поділ спільного майна подружжя. 19.12.2013 року державним виконавцем Мазур Л.М. було складено акт опису і арешту майна, а саме: 1/2 частини трактора "Беларус 892", заводський номер 89200133, 2010 року випуску, який належить скаржниці. Даний трактор побажав залишити ОСОБА_3, який є іншою стороною виконавчого провадження. 06.06.2014 року скаржниця отримала листа від начальника державної виконавчої служби про ринкову вартість вищезазначеного арештованого майна, яка склала 38746,50 грн. Не погоджуючись з встановленою вартістю майна, ОСОБА_1 звернулась до відділу державної виконавчої служби з заявою про призначення рецензування звіту про оцінку майна та просила провести нову оцінку 1/2 частини трактора, з проведенням повторного огляду транспортного засобу у її присутності та у присутності державного виконавця. 07.08.2014 року скаржниця отримала листа від начальника державної виконавчої служби про проведення рецензування звіту про оцінку майна та можливість ознайомитись з рецензією. Згідно рецензії, висновок про вартість майна з урахуванням мети оцінки складено коректно, в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки. Скаржниця не погоджується з такими висновками щодо оцінки майна державного виконавця та вказує на те, що відповідно до ст. 51 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Скаржниця зазначає, що договір на виконання робіт укладений з оцінювачем 22 квітня 2014 року, в цей же день здійснена оцінка та складений звіт, проте збір вихідних даних для звіту оцінювач почав задовго до укладення з ним договору, про що свідчить додаток до звіту - фото аналогів для застосування порівняльного методу оцінки. Ці аналоги були відібрані в період до 14 березня 2014 року, що свідчить про те, що документи на проведення оцінки арештованого майна були передані оцінювачу до укладення договору, що суттєво впливає на оцінку майна та значно зменшує його вартість.

Крім того, скаржниця зазначає, що при проведенні оцінки майна не враховано принципи заміщення та попиту і пропонування, оскільки джерело отримання аналогів повинно бути надійним, надавати можливість порівняння об'єктів за технічними характеристиками (технічний стан, зношеність деталей, придатність до експлуатації). В звіті про оцінку майна не зазначена характеристика жодного з аналогів, взятого для порівняння та не обґрунтовано застосування коефіцієнтів на підставі яких визначена вартість аналогів. Скаржниця вказує на те, що при проведенні рецензування звіту про оцінку майна вказані недоліки не були враховані, у рецензії наявність вказаних недоліків не відображена. У зв'язку з наведеним та враховуючи, що начальник державної виконавчої служби провела лише рецензування звіту, а не повторну оцінку майна, скаржниця просить визнати дії начальника державної виконавчої служби ОСОБА_2, пов'язані з визначенням вартості та оцінки майна неправомірними та зобов'язати призначити повторну оцінку майна.

Начальник державної виконавчої служби ОСОБА_2 подала до суду заперечення на скаргу, в якій зазначила про відсутність підстав для її задоволення виходячи зі слідуючого. Дійсно на виконанні відділу ДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення боргу з скаржниці на користь ОСОБА_3 на суму 60287,69 грн. Боржниця добровільно борг не сплатила, у зв'язку з чим 19.12.2013 року було складено акт опису і арешту на 1/2 частину трактора "Беларус 892", 2010 року випуску, який належить на праві приватної власності скаржниці. Скаржниця не погодилась з висновком щодо вартості арештованого майна та 19.06.2014 року звернулась до відділу ДВС із заявою лише про призначення рецензування звіту про оцінку майна, та не просила про проведення повторної оцінки майна. А про проведену експертизу про оцінку майна, про неправомірність якого вказується в скарзі, скаржниця була повідомлена 12.06.2014 року та ознайомлена з оригіналом цієї експертизи 18.06.2014 року, і з того часу скаргу про неправомірність такої експертизи до суду не подавала. Начальник державної виконавчої служби ОСОБА_2 зазначає, що рецензування звіту оцінки майна проведено у визначеному законодавством порядку, а обов'язку проведення повторної оцінки майна, в разі незгоди із рецензуванням, законодавством не передбачено.

Скаржниця в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Начальник державної виконавчої служби ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні та повністю підтримала свою позицію викладену в письмовому запереченні на скаргу.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Надіслав письмове заперечення в якому просив суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області знаходиться виконавче провадження №33850319 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на суму 60287,69 грн.

Під час проведення виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що боржниця добровільно не сплатила борг, 19.12.2013 року начальником державної виконавчої служби ОСОБА_2 було складено акт опису і арешту належного боржниці майна, а саме: 1/2 частини трактора "Беларус 892", 2010 року випуску.

Ринкова вартість відповідного арештованого майна була оцінена в 38746, 50 грн.

19.06.2014 року скаржниця не погоджуючись з оцінкою майна подала заяву про призначення рецензування звіту про оцінку майна.

25.06.2014 року начальник державної виконавчої служби ОСОБА_2 у зв'язку з необхідністю рецензування звіту про експертну оцінку майна, винесла постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, за наслідком якої проведено рецензування звіту про оцінку 1/2 частини трактора "Беларус 892", 2010 року випуску, належного на праві власності скаржниці, та зроблено висновок про те, що висновок про вартість майна з урахуванням мети оцінки складено коректно, в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки майна, вартість якого становить 38746,50 грн.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормами частини 7 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.5 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»). Для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання ч.1 ст. 13 цього Закону).

Згідно із ч.1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Якщо письмовим запитом про необхідність проведення рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) встановлюється вимога щодо надання висновку про вартість майна, така вимога задовольняється шляхом проведення оцінки майна (ст. 13 цього Закону).

Одним з нормативно-правових актів з оцінки майна являється Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" (далі - Стандарт), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Пунктом 51 Стандарту визначено послідовність проведення незалежної оцінки майна, а саме: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Здійснюючи свої повноваження під час примусового виконання судового рішення в даній справі, начальник державної виконавчої служби ОСОБА_2 здійснила свої повноваження у відповідності з чинним законодавством. Для проведення оцінки майна в даному виконавчому провадженні (транспортного засобу) начальник державної виконавчої служби ОСОБА_2 залучила суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, що відповідало ч.1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження".

Звіт про оцінку майна заявницею не оскаржувався, суду не надано жодного доказу на підтвердження незаконності цього звіту.

Відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" начальником державної виконавчої служби ОСОБА_2 було законно організовано та проведено рецензування звіту про оцінку майна. Оскільки в заяві ОСОБА_1 від 19.06.2014 року про проведення рецензування, не ставилась вимога щодо надання висновку про вартість майна, то суд вважає, що начальник державної виконавчої служби ОСОБА_2 діяла правомірно не призначаючи в постанові від 25.06.2014 року про призначення експерта, субєкта оцінюючої діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, повторної оцінки майна. Повторна оцінка майна не здійснювалась, у звязку із відсутністю вказаної вимоги у заяві скаржниці.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підставі визнання дії начальника державної виконавчої служби ОСОБА_2 незаконними.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути в дохід держави судовий збір.

Згідно із п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку судового збору на рівні 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на момент звернення до суду становить 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 386-389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника відділу державної виконавчої служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_2, пов'язані з визначенням вартості та оцінки майна.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Вільшанський районний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: