Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1194/14-к
Провадження № 1-кп/376/79/2014
УХВАЛА

"13" жовтня 2014 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Віговського С.І.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

за участю прокурора Гайданки А.І.,

обвинуваченої ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_3,

представників потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000797 по обвинуваченню :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючої, одруженої, жительки м.Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого 50/1 кім.33, Київської області, раніше не судимої згідно ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2014 року Сквирським районним судом Київської області, в ході судового розгляду вищевказаного кримінального провадження накладено арешт на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Київська область, м. Сквира, вул. Червона площа, 40, що на цей час належить на праві приватної власності ОСОБА_6.

До Сквирського районного суду Київської області надійло клопотання представника ОСОБА_6 про зняття арешту з майна, яке обґрунтовано тим, що предметом злочину, являються кошти потерпілої, якими ОСОБА_2 нібито заволоділа шляхом шахрайства, а не житловий будинок, який на той час належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину. На думку представника ОСОБА_6, суд, в порушення вимог ст. ст. 170, 173 КПК України виніс ухвалу про накладення арешту на належний ОСОБА_6 будинок, оскільки вона не несе жодної відповідальності за шкоду, завдану діями обвинуваченого, відсутні жодні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям, зазначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, а також щодо нього може бути застосовано конфіскацію чи забезпечено позов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_2 клопотання про зняття арешту з майна підтримали, посилаючись на обставини зазначені в

клопотанні.

В судовому засіданні прокурор та представники потерпілих заперечили проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що на їх думку, ухвала Сквирського районного суду Київської області від 12 вересня 2014 року є законною та суд обґрунтовано застосував вимоги ст. 128 КПК України та вимоги Цивільного процесуального кодексу України при накладенні арешту на житловий будинок в м. Сквира Київської області по вул. Червона Площа, №40, що на цей час належить ОСОБА_6 Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_2 діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою заволодіння грошовими коштами, отриманих в родини ОСОБА_3, знаючи про те, що своїх зобов'язань перед ОСОБА_3, пов'язаних з виготовленням технічної документації та оформленням права власності на її сина ОСОБА_7, вона не виконає, уклала ряд незаконних договорів, спрямованих на відчуження будинку в м. Сквира по вул. Червона Площа, 40, позбавивши родину ОСОБА_7 права на набуття зазначеного будинку у власність та заволодівши грошовими коштами, сплаченими родиною ОСОБА_7 за будинок. Прокурор та представники потерпілих, вважають законним накладення арешту на будинок, для забезпечення майбутнього відшкодування цивільного позову у справі, а також для можливого подальшого визнання не дійсним договорів, спрямованих на відчуження будинку в м. Сквира по вул. Червона Площа, 40. Також, ОСОБА_2 на цей час жодних намірів щодо відшкодування завданої потерпілим шкоди не виявляє, має боргові зобов'язання перед іншими громадянами та сама визнає, що не платоспроможна. За обставин, що склалися, титульний власник будинку ОСОБА_6, маючи всі правоустановлюючі документи на будинок, може вчинити відчуження нерухомого майна, що призведе до неможливості захисту прав родини ОСОБА_7, які сплативши кошти за купівлю будинку в м. Сквира по вул. Червона Площа, 40, та не маючи іншого житла, внаслідок шахрайських дій ОСОБА_2, фактично можуть залишитись «на вулиці».

Судом встановлено, що органами досудового розслідування, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Зокрема, ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що 01 липня 1999 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (власником будинку) досягнуто усної домовленості про купівлю будинку в м. Сквира Київської області по вул. Червона Площа, №40. Було домовлено про те, що родина ОСОБА_8 повинна сплатити за придбання будинку грошові кошти в загальній сумі 7000 тисяч доларів США частинами - до 2002 року. 30.07.1999 року після сплати 1500 доларів США, родина ОСОБА_8 - ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_3, їх сини ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, почали проживати в будинку. У зв'язку з погіршенням стану житлового будинку та тимчасовими фінансовими труднощами родина ОСОБА_11 домовилась з ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_12 про відстрочку сплати зазначеної вище суми до 2004, а потім - 2005 року. Всього в період з 1999 по 2011 рік родина ОСОБА_11 сплатила ОСОБА_9, ОСОБА_13 та ОСОБА_2 6800 доларів США, а також здійснила реконструкцію та капітальний ремонт будинку. Із зазначеної суми особисто ОСОБА_14 отримала в березні місяці 2005 року 5300 доларів США - згідно курсу НБУ 28037 гри.

У 2004 році ОСОБА_9 помер, спадкоємцем житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м.Сквира по вул. Чепвона Площа під номером 40, стала його дружина ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом 15.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №30. 21 червня 2010 року ОСОБА_15 померла. Спадкоємцем майна ОСОБА_15 та власником будинку №40 по вул. Червона Площа в м. Сквира стала донька - ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.12.2010 року, виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори.

У 2010 році родина ОСОБА_11 запропонувала ОСОБА_2 укласти та нотаріально

посвідчити договір купівлі-продажу будинку в м. Сквира по вул. Червона Площа, 40, з покупцем ОСОБА_7. Погодившись на вказану пропозицію, ОСОБА_2 отримала в період з грудня 2010 по березень 2011 року грошові кошти в родини ОСОБА_7 в сумі 8000 тисяч грн. для виготовлення технічної документації, а саме - свідоцтва про право власності на будинок та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Про отримання коштів ОСОБА_2 власноручно написала розписку, про що свідчить висновок судово-почеркозінавчої експертизи №16 від 29.03.2014 року. Крім цього, на підтвердження намірів щодо укладення договору купівлі-продажу будинку м. Сквира по вул. Червона Площа, 40 ОСОБА_2 01.07.11 року написала розписку про отриманшя 6800 доларів США.

В подальшому, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою заволодіння грошовими коштами, отриманих в родини ОСОБА_7 в сумі 5300 доларів США та 8000 грн., знаючи про те, що своїх зобов'язань перед ОСОБА_3, пов'язаних з виготовленням технічної документації та оформленням права власності на її сина ОСОБА_7, вона не виконає, ОСОБА_2 уклала ряд договорів, спрямованих на відчуження будинку в м. Сквира по вул. Червона Площа, 40 та земельної ділянки. Так, 22.03.2011 року ОСОБА_2 укладено договір позики з ОСОБА_6, згідно якого ОСОБА_2 отримала в останньої грошові кошти в сумі 20000 доларів США. 22.03.2011 року ОСОБА_2 укладено договір іпотеки з ОСОБА_6, згідно якого повернення ОСОБА_2 грошових коштів до 22.09.2011 року забезпечується іпотекою, - заставою житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в Сквирському районі в м. Сквира по вул. Червона Площа, під номером 40. Не повернувши суму позики за договором від 22.03.11 року, ОСОБА_2 08.08.2012 року уклала з ОСОБА_6 договори купівлі - продажу житлового будинку №40 в м. Сквира по вул. Червона Площа та земельної ділянки площею 0,0767 га., розташованої за вищевказаною адресою, позбавивши родину ОСОБА_7 права на набуття зазначеного будинку у власність та заволодівши грошовими коштами, сплаченими родиною ОСОБА_7 за будинок. Таким чином, ОСОБА_2 заволоділа грошовими коштами в сумі 5300 доларів США та 8000 грн., завдавши значної шкоди потерпілій - ОСОБА_3, яка в сто разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Суд, ознайомившись із поданим клопотанням та матеріалами справи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вважає що клопотання про зняття арешту з майна не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, то них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні питання, щодо зняття (накладення) арешту в даному випадку, суд вважає застосувати крім вимог передбачених КПК України, вимоги ЦПК України, оскільки процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом в кримінальному провадженні та процесуальні відносини щодо подальшого захисту майнових прав потерпілих по справі не врегульовані КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд вважає, що визнання обвинуваченої ОСОБА_2 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України та можливе встановлення майбутнім вироком, фактичних обставин справи, зазначених в обвинувальному акті, може бути підставою щодо подальшого захисту майнових прав потерпілих по справі.

Крім того, суд вважає, що зняття арешту з майна, що відповідно до обставин зазначених в обвинувальному акті, було засобом вчинення кримінального правопорушення, може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення (вироку) суду, в частині відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, а також утруднити чи зробити неможливим в подальшому захист майнових прав потерпілих по справі, оскільки право власності на вказане майно не обтяжене будь-якими обмеженнями і його власник може за своїм розсудом та в будь-який час розпорядитися ним.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає клопотання представника ОСОБА_6 про зняття арешту майна не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України ,

ст.ст. 131,132, 167,170-173 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 про зняття арешту накладеного ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 12.09.2014 року на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Київська область, м. Сквира вул. Червона Площа № 40,

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України заперечення проти даної ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення у справі.

Суддя ОСОБА_16