АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6819/14 Справа № 200/5825/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Осіяна О.М.,

Суддів: - Черненкової Л.А., Деркач Н.М.,.,

при секретарі: - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» про стягнення грошової суми на відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду, та задоволення позову у повному обсязі посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що із 05.12.2011 року позивачці встановлено 2 групу інвалідності безстроково. А із 16.09.2011 року до 18.12.2013 року позивачка неодноразово проходила лікування в медичних закладах м. Дніпропетровська.

14.01.2014 року працівниками відповідача на ім'я позивача складено повідомлення про припинення постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку із наявною заборгованістю.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2014 року позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості залишені без розгляду на підставі заяви представника позивача.

07.02.2003 року між сторонами укладено договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області.

20.05.2014 року засіданням комісії відповідача складено протокол №131, де зазначено про ануляцію акту №16/14 від 08.05.2014 року про самовільне підключення електропостачання після відключення через прилад обліку.

23.03.2012 року відповідачем складено акт №Д 001975 про виявлення самовільного підключення обладнання споживача через прилад обліку після відключення.

На підставі цього акту відповідачем нараховані збитки відповідно Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією в сумі 1529,53 грн.

Відповідач позовних вимог не визнав, а його представник в судовому засіданні пояснив, що позивача було відключено від електропостачання після самовільного підключення, та по встановленню наявності договірних правовідносин і відсутності боргів, позивача було підключено по спливу трьох днів.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 16,1167 ЦК України суд зазначив, що відключення позивача від послуг з постачання електричної енергії для населення відбулось 14.01.2014 року не внаслідок наявної заборгованості за спожиті послуги, а внаслідок нарахованих до сплати позивачу збитків, завданих самовільним підключення після відключення, що встановлено актом від 23.02.2012 року.

Позивачем даного факту самовільного підключення після відключення не спростовано, проте, у зв'язку із проведенням перерахунку встановлено відсутність заборгованості і позивачу поновлено електропостачання.

За таких обставин, суд не вбачав в діях відповідача протиправної поведінки, яка перебуває в причинно-наслідковому зв'язку із заподіянням шкоди позивачу, оскільки Правилами користування електричною енергією для населення передбачені повноваження працівників відповідача при перевірці приладів обліку та установок споживачів, а тому відмовив у задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також наявність доказів спричинення моральної шкоди позивачу не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 14.01.2014 року позивачку відключили від електропостачання через порушення Правил користування електричною енергією, яке виразилося у самовільному підключенні до електропостачання після відключення у 2012 році. Ці обставини підтверджуються актами від 18.04.2011 року, 23.02.2012 року, 05.03.2012 року, протоколом від 20.03.2012 року (а.с.57-60).

Такі дії товариства позивачка не оскаржувала як неправомірні, позовних вимог не заявляла, та не надала належних та достовірних доказів на спростування зазначених документів, складених відповідачем.

На підставі акту про порушення було прийнято рішення про нарахування до сплати 1529,53 грн., про що було повідомлено позивача. В листопаді 2013 року товариством подано позов до суду про стягнення із ОСОБА_5 1529,53 грн.

Відшкодування моральної шкоди також не передбачено і укладеним між сторонами договором про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 07.02.2003 року та додатковою угодою від 22.01.2014 року.

Тому суд вірно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача моральної шкоди, оскільки це не суперечить вимогам ст.ст.23,1167 ЦК України, та роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а з матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: