У х в а л а

іменем україни

28 січня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» (далі - ПАТ «Автокразбанк») до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємця ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Валентина-ІІ» ЛТД про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ «Автокразбанк» звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 16 листопада 2005 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк», правонаступником якого є ПАТ ««Автокразбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір з додатковими угодами, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії у розмірі 354 000 грн з правом використання в доларах США та євро на споживчі цілі із строком користування до 1 листопада 2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки: 16 листопада 2005 року - між банком, позичальником та ОСОБА_5 ; 16 листопада 2005 року - між банком, позичальником та приватним підприємцем ОСОБА_6; 27 травня 2009 року - між банком, позичальником та товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Валентина-II» ЛТД. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 044 306 грн 24 коп. та заборгованість за кредитними коштами, отриманими у гривні у розмірі 42 882 грн 03 коп., позивач просив суд стягнути зазначену заборгованість у солідарному порядку з відповідачів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2014 року позов ПАТ «Автокразбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Автокразбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2005 року у розмірі 780 718 грн 44 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 444 570 грн 66 коп.; процентів, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом - 294 028 грн 82 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 12 лютого 2012 року по 12 лютого 2013 року у сумі 1 663 грн 03 коп.; втрат від інфляції за несвоєчасне повернення кредиту - 40 455 грн 93 коп.; а також заборгованість за кредитними коштами, отриманими у гривні у розмірі 40 236 грн 27 коп., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 12 800 грн; процентів, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом - 178 грн 40 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 12 лютого 2012 року по 12 лютого 2013 року в сумі 233 грн 54 коп.; втрат від інфляції за несвоєчасне повернення кредиту - 9 324 грн 33 коп.; штраф за недотримання умов кредитного договору - 17 700 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Автокразбанк» індексу інфляції у зв'язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів в сумі 40 455 грн 93 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Автокразбанк» процентів, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом з 294 028 грн 28 коп. до 290 973 грн 33 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що кредитні кошти були надані позичальнику в іноземній валюті, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду першої інстанції в не скасованій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2014 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко