Справа № 502/3088/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.,

при секретарі Д'яченко М.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про

поділ житлового будинку та земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали та на їх обґрунтування пояснили, що позивачу на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року на праві приватної власності належить 1/3 частина житлового будинку № 21 по вул. Толстого в м. Кілія Одеської області. Інша частина житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_3 Вказаний житловий будинок складається в цілому з: житлового будинку літера «А» з окремими входами, сіни (літ. «а»), веранда (літ. «а1»), літньої кухні (літ. «Б»), веранди (літ. «б»), сараю (літ. «Г»), убиральні (літ. «Д») хвіртки, огорожі - 1-2, водомірного вузлу з лічильником - 3,6; басейну - 4.

Після смерті батька 27.02.1980 року, позивач з дозволу відповідача, зайняла частину житлового будинку, де постійно і мешкає зі своєю сім'єю. До зайнятої ОСОБА_1 частини житлового будинку, відповідач претензій не має та погоджується щоб позивач там проживала, а саме у приміщеннях 1-4 (8.5 м2); 1-5(10.7м2) згідно технічного паспорту, загальною площею 19.2м2. Також позивач володіє господарським спорудами: літ. а1- веранда; літ. «Б» - літня кухня; літ. «Г» - сарай; літ. «Д» - убиральня; водомірний вузол з лічильником 6.

Між позивачем та відповідачем систематично виникають суперечки стосовно порядку користування подвірям будинку, енергозабезпеченням житлового будинку, водогоном, відповідач намагається перешкоджати нормальному проживанню у будинку ОСОБА_1 та її сімї, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Також відповідачем без дозволу позивача у житловий будинок вселяються різні люди, які належним чином за будинком не дивляться та вчиняють сварки. Відповідач навмисно відключив частину житлового будинку, займану позивачем, від енергопостачання. У вказаних діях відповідача позивач вбачає порушення свого права приватної власності на частину будинку, зокрема право розпоряджатися та вільно користуватися часткою будинку. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не має можливості встановити окремий лічильник електричної енергії та заключити з енергопостачальною організацією договір на постачання електричної енергії, оскільки для цього повинна бути виділена частина будинку та присвоєна їй окрема юридична адреса.

Вільний доступ до частини будинку відповідача забезпечується окремим (центральним) входом з вулиці Толстого, таким чином, на думку позивача, виділ часток будинку в натурі не створить перешкод та незручностей в користуванні відповідачем своєю часткою будинку. Відповідно до технічної документації, відповідач фактично користується наступними приміщеннями: житлові кімнати 1-1 (3.5 м2 ); 1-2 (10.2 м2); 1-3 (16 м2); 1-І сіни (10.3 м2), загальною площею 41.8 м2; водомірним вузлом з лічильником 3; басейном 4; хвірткою та воротами 1, 2.

На підставі викладеного позивач та її представник просили суд виділити в натурі у власність ОСОБА_1 зі спільного житлового будинку № 21 по вул. Толстого в м. Кілія Одеської області житлові кімнати: 1-4 (8.5 м2); 1-5(10.7м2 ) згідно технічного паспорту, загальною площею 19.2 м2; та господарські споруди; літ. а1-веранду; літ. Б літню кухню; літ. Г сарай; літ. Д убиральню; водомірний вузол з лічильником 6; 1/3 частину городу у довжину шириною від будинку 11.4 м, від кінця городу 8.5 м, та визнати за позивачем право приватної власності на вказане майно.

Відповідаючи на питання суду стосовно способу визначення позивачем приміщень, які визначені як такі, що становлять належну позивачу частку житлового будинку та про визнання права власності на які позивачем заявлено позовні вимоги, представник позивача пояснив, що історично склалось саме так, що вказані приміщення перебувають в користуванні позивача, вона їх займає та проводить поліпшення, в звязку з чим підстав для призначення відповідної експертизи для визначення часток, належних співвласникам будинку та можливих варіантів поділу будинку між співвласниками, вони з позивачем не вбачають в звязку з недоцільністю її проведення.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову ОСОБА_1 з підстав, викладених в письмових заперечення на позов, зокрема, зазначав, що позивач займає приміщення, які за своєю площею є значно більшими, ніж 1/3 частина вказаного будинку. Сам відповідач має свідоцтво про право на спадщину за законом на весь житловий будинок, яке видано 22 липня 182 року після смерті батьків. Посилання позивача на технічну документацію, відповідно до якої ОСОБА_4 визначена площа приміщень будинку, не відповідають дійсності, оскільки технічна документація виготовлена ще у 2012 році, після чого було здійснено багато переобладнань, кухня будинку фактично переобладнана в житлову кімнату, ліня кухня також є переобладнаною. Сварки між ними виникають саме з вини ОСОБА_1, яка у 2012 році самовільно зняла електролічильник, який розміщувався в належній відповідачу частині будинку та обманним шляхом переоформила на своє імя особовий рахунок на постачання електроенергії. Лише після скарг ОСОБА_3 лічильник знову було встановлено на місце і в звязку з цим йому довелось нести витрати. На підставі вкладеного відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, виділити їй у житловому будинку літ. «А» кімнату 1-5 (10.7 кв.м.), а решту приміщень та споруд поділити у відповідності до належних їм часток будинку.

Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2012 року у справі № 22ц/1590/1187/2012, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, було задоволено частково та визнано право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину житлового будинку № 21 по вул. Толстого у м. Кілії Одеської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 15 квітня 1979 року, і ОСОБА_6, померлого 27 лютого 1980 року. В іншій частині позову було відмовлено /а.с. 8-10/.

Як встановлено вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_3 також проживав з батьками на час їх смерті, зареєстрований у будинку у 1972 році, прийняв спадщину і 22 липня 1982 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, який належав спадкодавцям на час їх смерті.

Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом відповідач ОСОБА_3 надавав для огляду і в судовому засіданні.

На підставі вказаного рішення суду 23.11.2012 року КП «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» за реєстраційним номером 38293386 за ОСОБА_1 зареєстроване право приватної спільної часткової власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Толстого, будинок 21 /а.с. 4/.

Згідно технічної документації, складеної 29.10.2012 року КП «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», житловий будинок № 21 по вул. Толстого в м. Кілія Одеської області складається з: житлового будинку літ. А, 1956 року побудови; сіней літ. а, 1956 року побудови; веранди літ. а1, 1989 року побудови; літньої кухні літ. Б, 1963 року побудови; веранди літ. б, 1989 року побудови; сараю літ. Г; 1989 року побудови; убиральні літ. Д, 1989 року побудови; хвіртки 1, 1990 року побудови; огорожі 2, 1965 року побудови; водомірного вузла з лічильником, 2008 року побудови; басейну 4, 1965 року побудови; водопроводу 2012 року побудови; водомірного вузла з лічильником 2012 року побудови, та вказаний будинок розміщено на земельній ділянці фактичною площею 1333 кв.м., з яких 423 кв.м. самозахоплення; під забудовою зайнято 137 кв.м. в тому числі під жилими спорудами 88 кв.м. /а.с. 5-7/.

Листами ВАТ ЕК «Одесаобленерго» від 29.01.2013 р. № 21К/1572-25 та від 20.08.2013 р. № 32/13-02-967/1повідомило ОСОБА_1 про необхідність для укладення договору на постачання електричної енергії виділити в натурі належну їй частку майна з присвоєнням їй окремої юридичної адреси, або виділення в окрему квартиру /а.с. 11-12/.

Листом від 25.02.2013 р. № Б-70 виконавчий комітет Кілійської міської ради повідомив ОСОБА_1 про неможливість винесення рішення про присвоєння адреси частці у спільному майні, оскільки в рішенні апеляційного суду Одеської області відсутній перелік приміщень, що складають 1/3 частку ОСОБА_1, та рекомендовано провести розподіл домоволодіння з зазначенням конкретних приміщень, що перейдуть у володіння заявнику. /а.с. 13/.

18.12.2012 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Кілійського РЕМ стосовно крадіжки ОСОБА_1 електролічильника в будинку 21 по вул. Толстого та присвоєння нею особового рахунку по оплаті за електроенергію, і вимагав розібратись у вказаній ситуації.

Допитаний за клопотання відповідача в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є рідним братом сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 На його думку, позивач ОСОБА_1 займає значно більшу частку будинку, ніж їй належить, оскільки фактично проживає з родиною у двох кімнатах будинку та переобладнала кухню ще під одну жилу кімнату. Крім того, згідно рішення апеляційного суду Одеської області він також має право на спадщину у вигляді 1/3 частини вказаного будинку після смерті батьків.

При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства:

Як зазначено в ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Як зазначено в ст. 355-356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно наведених положень у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності.

Виділ часток житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартира) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин виді може бути проведений із зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або розділу будинку в натурі, який знаходиться у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або розділу будинку відповідно до частками співвласників.

Здійснюючи розділ майна (виділ частки) в натурі, суд повинен передати співвласнику ту частину житлового будинку та нежитлових будівель, що відповідає розміру і вартості його частки, якщо це можливо без заподіяння невідповідного шкоди господарським призначенням будинку, тобто істотне погіршення технічного стану житлового будинку; перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові; надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані в якості житла через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України /Змагальність сторін/ - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України /Диспозитивність цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом на виконання приписів ст. 10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи розяснювались позивачу положення ст. 143 ЦПК України щодо призначення експертизи у справі на обґрунтування та уточнення позовних вимог для зясування технічної можливості виділу позивачу відокремленої частини будинку з самостійним виходом , призначити яку за змістом вказаної статті можливо лише за заявою сторони у справі. Однак позивачем таке клопотання заявлено не було.

З наданих сторонами та досліджених судом доказів суд, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, оскільки ним не надано належних доказів та, відповідно, не доведено факт того, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартира) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Крім того, як вбачається з матеріалів технічної інвентаризації, частина споруд побудована значно пізніше часу відкриття спадщини на вказаний будинок, що дає підстави вважати, що до складу спадщини вони не увійшли, оскільки не могли бути побудовані спадкодавцями за життя.

Крім того, позивачем взагалі не надано доказів про належність сторонам у справі земельної ділянки /городу/, з приводу якої заявлено вимоги про її виділ.

До того ж суд звертає увагу на ту обставину, що згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачу ОСОБА_3 22 липня 1982 року, він є власником всього вказаного будинку, оскільки провів відповідну реєстрацію і набув право власності на нього згідно діючого на той час законодавства, і вказане свідоцтво на даний час не скасоване, що фактично створило ситуацію, при якій де-юре має місце володіння відповідачем на праві власності всім будинком, при одночасному володінні позивачем на праві власності 1/3 частиною вказаного будинку, що суперечить діючому законодавству в звязку з чим свідоцтво про право на спадщину видане відповідачу, має бути визнане недійсним, однак таких позовних вимог ОСОБА_1 заявлено не було.

Крім того, як встановлено судом з рішення апеляційного суду Одеської області від 23.05.12012 року, право на спадщину у вигляді 1/3 частини вказаного будинку має право також і ОСОБА_7, допитаний при розгляді справи як свідок.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, які були підтверджені наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 позову.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 16, 182, 355-358, 364 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_8