№ 207/2836/13-ц
№ 2/207/57/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі головуючого судді : САВЧЕНКА В.О.

при секретарі : ГОРБ С.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ

В С Т А Н О В И В :

В червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. В цьому позові він просив суд відповідно до статей 60, 69, 70 СК України та статті 319 ЦК України розділити майно, набуте ним та ОСОБА_5 у шлюбі, а саме : житловий будинок АДРЕСА_1. При цьому він просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, загальною площею 65,1 м. кв., житловою площею 46,0 м. кв.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що він та ОСОБА_5 10 серпня 1997 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 29 жовтня 2012 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. 01 червня 2002 року за спільні кошти ними було куплено житловий будинок АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було оформлено на відповідачку та зареєстровано за нею право власності на вищезазначений будинок. Після купівлі будинку вони сім'єю постійно проживали в придбаному будинку. Після розлучення відповідачка виїхала з будинку разом із сином. Разом вони не проживають. Оскільки між ними не досягнуто згоди про добровільний поділ будинку, то він змушений був подати позовну заяву до суду для вирішення питання по суті.

В судових засіданнях ОСОБА_1 та його представник наполягали на задоволенні його позовних вимог з тих же правових підстав. Вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник не визнали взагалі і пояснили чому.

ОСОБА_5 вимоги ОСОБА_1 не визнала взагалі, в жовтні 2013 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 В цій позовній заяві вона просила суд визнати будинок АДРЕСА_1 майном, набутим за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто їй, тобто ОСОБА_5 Також вона просила суд визнати кошти в сумі 5200 доларів США, що дорівнювало 41563,60 гривень, майном, набутим за час шлюбу, та розділити їх між подружжям, відступивши від рівності часток, виділивши ОСОБА_5 2/3 частини зазначеної суми, яка складає 27709,07 гривень, а ОСОБА_1 - 1/3 частину суми, яка складає 13854,53 гривень. Одночасно вона просила суд стягнути з ОСОБА_1 27709,07 гривень, що дорівнює 2/3 частини майна набутого за час їхнього шлюбу. Її позовні вимоги ОСОБА_5 просила суд задовольнити згідно статей 57, 60, 61, 63, 69-71 СК України, статей 15, 355, 357, 369, 370, 372 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.98 р. « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю» (з наступними змінами)

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 вказала, що вона та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1997 року, але згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.10.2012 року їх шлюб було розірвано. Від цього шлюбу з відповідачем вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Прізвище "ОСОБА_5" змінено нею на "ОСОБА_5" у зв'язку з одруженням з ОСОБА_8, шлюб зареєстровано 18 січня 2013 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис зроблено за № 06.

За час перебування у шлюбі дійсно придбано будинок АДРЕСА_1, але за її особисті кошти. Згідно Заповіту її діда ОСОБА_9 від 15 лютого 1996 р., посвідченого ГОНТАРУК П.А., секретарем виконкому Маньківської сільської Ради народних депутатів, Бершадського району, Вінницької області на випадок його смерті зроблено таке розпорядження : "мої будівлі, моє майно де б вони не були і з чого б вони не складались і взагалі все те, на що за законом матиму право, заповідаю своїй внучці ОСОБА_5" (це її дошлюбне прізвище змінено на ОСОБА_5 після одруження з відповідачем). Згідно Заповіту її діда ОСОБА_9 від 12 лютого 1998 року, посвідченого, Гонтарук П.А., секретарем виконкому Маньківської сільської Ради народних депутатів, Бершадського району, Вінницької області на випадок його смерті зроблено також розпорядження : "належний йому грошовий вклад, що знаходиться в Бершадському ощадбанку № 2966 на рахунку НОМЕР_3, заповідаю своїй внучці ОСОБА_5". Після смерті діда, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що, Маньківською сільською радою, Бершадського району, Вінницької області зроблено запис за № 5 в свідоцтві про смерть, вона успадкувала два грошових вклади та отримала 1392 гривні за одним вкладом, а 2269 гривень за другим вкладом і будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, який нею продано за 1.400 доларів США (курс валюти НБУ на 01.06.2002 року - долар США 532.9600 гривень), що становить 7461,44 гривень, ОСОБА_12. Загальна сума спадку складала 11122,44 гривні. Всі ці кошти пішли на придбання спірного майна, згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 01 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі за № 1-1-313. Пунктом. 2 цього договору, зокрема, визначено : «Продаж цей вчинено за 10000 (десять тисяч) гривень, які Продавець повністю одержала від Покупця, за проданий житловий будинок, до підписання цього договору».

Крім того, за час шлюбу ними зібрано грошових коштів на суму 5.200 доларів США, які відповідачем викрадено разом з її особистими документами. З цього приводу вона зверталася до Баглійського РВ Дніпродзержинського МУ з заявою про прийняття ними мір до відповідача. Але 08 вересня 2012 року нею отримано постанову про відмову у порушенні кримінальної справи стосовно відповідача та роз'яснено, що ці стосунки відносяться до цивільно-правових, та розглядаються судом за заявою в приватному порядку. Також в постанові зазначено, що в ході розгляду матеріалу ЖРЗП № 5601 від 29.08. 2012 р. було встановлено, що ОСОБА_1 пообіцяв своїй дружині ОСОБА_5 повернути всі забрані ним документи, а 5200 тис. доларів США (курс валюти НБУ на 14.10.2013 року - долар США 799.3000 гривень) він витратив на їх спільну дитину ОСОБА_6, тобто відповідач не заперечує та визнає, що кошти, саме у сумі 5.200 доларів США взяті ним та є їх спільною власністю, хоча фактично жодної копійки на дитину ним не витрачалося. З відповідача за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська стягуються аліменти в примусовому порядку. Він вважає, що його батьківський обов'язок по належному вихованню дитини виконується. Але його участь в матеріальному та духовному вихованню дитини полягає лише в сплаті ним аліментів у мінімальному розмірі - 348.25 грн. на місяць. Враховуючи те, що він не приймає матеріальної участі в оздоровленні дитини, лікуванні, відвідуванні дитиною спортивної секції, вона вважає, що такий розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку її та відповідача сина і це є обставини, що мають істотне значення. Отже, з урахуванням проживання з нею неповнолітньої дитини, мінімального розміру аліментів, які сплачує відповідач, вона вважає, що при розподілі майна - 5200 доларів США, що складає 41563,69 гривень, необхідно відступити від принципу рівності часток подружжя та розділити кошти наступним чином: 2/3 частини грошей - ОСОБА_5, що дорівнює 27709,066 гривень, а 1/3 частина грошей - ОСОБА_1, що дорівнює 13854,53 гривень. Інше майно між ними розділено.

В судових засіданнях ОСОБА_5 наполягала на задоволенні своїх позовних вимог, а позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом не визнавала з тих же правових підстав.

Суд, вислухавши сторони, представника ОСОБА_1, свідків, дослідивши наявні по справі письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити взагалі, а позовні вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналогічні роз'яснення містяться у пункті 24 підпункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Згідно п. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

А у відповідності до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їхні частки є рівними…, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення…, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналогічну позицію викладено у абзаці 2 частини 1 статті 71 СК України, відповідно до якого, при вирішенні судом спору про поділ майна, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Про можливість збільшення або зменшення частки співвласника у праві спільної сумісної власності з урахуванням обставин, які мають значення, також зазначено у ст. 372 ЦК України.

Оцінюючи докази по справі суд враховує, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 не зазначив, за які кошти був придбаний будинок АДРЕСА_1. Тільки майже через шість місяців на одному із засідань суду 12.12.2013 р. позивач ОСОБА_1 заявив про те, що гроші на придбання будинку йому в борг надала сестра у сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США, а розписку, як він сам пояснив, він не писав. У 2002 році 1500 доларів США становили по офіційному курсу 7950 (сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят) гривень. В той же час на черговому засіданні суду 19.02.2014 року ОСОБА_1 із своєю сестрою ОСОБА_14 заявили, що гроші йому надала ОСОБА_14 у сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень і що розписку ОСОБА_1 все ж писав, але вона не збереглася. Тобто ОСОБА_1 давав у суді різні і не рідко зовсім протилежні пояснення. Ці протиріччя у поясненнях зафіксовано в аудіо записах відповідних судових засідань.

Згідно зустрічної позовної заяви та інших документів будинок по АДРЕСА_1 був придбаний за 10000 (десять тисяч) гривень. На це послідовно вказувала ОСОБА_5, підтверджується договором купівлі-продажу від 01 червня 2002 року та заявою колишнього власника спірного будинку ОСОБА_15, яка підтвердила цей факт. ОСОБА_15 також підтвердила, що змушена була відстрочити оформлення документів по продажу свого будинку, поки ОСОБА_5 не продала будинок на Вінниччині, що дістався їй у спадщину. І тільки коли ОСОБА_5 отримала необхідні кошти, 01 червня 2002 року була здійснена купівля-продаж будинку АДРЕСА_1.

Суд приходить до висновку, що гроші, за які ОСОБА_5 (нині - ОСОБА_5) придбала спірний будинок у м. Дніпродзержинську, належали виключно ОСОБА_5 Ці гроші вона отримала від продажі спадку, що дістався їй від її діда ОСОБА_9 Підтвердженням того, зокрема, є заяви і пояснення свідка - ОСОБА_12, яка і придбала спадкове після смерті діда позивачки житло. ОСОБА_12 в Бершадському районному суді Вінницької області особисто дала пояснення, де чітко вказала, що вона будинок АДРЕСА_2 купила і сплатила за нього кошти в сумі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США ще в травні 2002 року і з того часу користувалася цим житлом та присадибною ділянкою. Переоформлення будинку відбувалося пізніше із-за юридичних причин, а договір дарування, а не купівлі оформився за її проханням, так як по домовленості усі витрати по переоформленню здійснювались за її рахунок і це було дешевше. Інші свідки по цій справі теж підтвердили, що їм було відомо про купівлю ОСОБА_12 будинку у ОСОБА_5 і сплату нею коштів.

Крім того, суд враховує, що будинок АДРЕСА_1 с самого початку повністю був оформлений на ім?я ОСОБА_5 (на час оформлення -- ОСОБА_5), хоч можливість оформлення будинку на чоловіка й дружину, якщо б будинок був придбаний за спільні кошти безумовно була. З часу придбання будинку ОСОБА_1 ніяких претензій до ОСОБА_5 з приводу права власності на частину будинку не пред'являв аж до червня 2013 року. Той факт, що ОСОБА_1 більше півтора року залишався проживати у спірному будинку сам, не свідчить про його право на частину будинку на праві власності. Просто, як стверджує ОСОБА_5, сумісне її проживання та сина з ОСОБА_1 неможливе через ворожу поведінку і постійні агресивні дії ОСОБА_1, за що він притягувався до відповідальності. Як стверджує ОСОБА_5 за вказаний період часу ОСОБА_1 занедбав присадибну ділянку, будинок, гараж та подвір?я, що він безумовно не зробив би з власним майном.

Щодо коштів у сумі 5200 (п'ять тисяч двісті) доларів США, ОСОБА_5 стверджує, що їх викрав ОСОБА_1 разом із документами на будинок та її особистими документами. Про викрадення вона зверталася 29.08.2012 року в міліцію, про це вона заявила і в зустрічній позовній заяві до суду. Доказом цього є копії (дублікати) документів, які вона вимушена була відновлювати. ОСОБА_1 стверджує, що ці кошти забрані ОСОБА_5, але чомусь він жодного разу не звернувся з цим ні до міліції, ні до суду. Існує Постанова від 08.09.2012 року, де в ході розгляду матеріалу було встановлено, що ОСОБА_1 пообіцяв своїй дружині повернути всі документи, а кошти у сумі 5200 (п?ять тисяч двісті) доларів США він витратив на дитину. ОСОБА_5 стверджує, що документи ОСОБА_1 не повернув, а їхній син дав у суді покази, що батько не тратив на нього ніяких коштів.

Так, дійсно в постанові від 08 вересня 2012 року вказано, що нібито ОСОБА_1 визнав, що 5200 доларів США він витратив на їх спільну дитину ОСОБА_6 Але в суді ОСОБА_1 послідовно заперечував, що говорив щось подібне і взагалі заперечував, що брав ці гроші. Будь-якими іншими доказами не підтверджується, щоб ОСОБА_1 брав 5200 доларів США. Саму ж постанову від 08 вересня 2012 року слід оцінювати як складену вкрай неуважно, з помилками граматичними (навіть в прізвищах) та стилістичними, а також не обґрунтовану письмовими поясненнями чи іншими доказами. Така постанова не може бути використана судом як доказ на користь ОСОБА_5 Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 в частині визнання коштів в сумі 5200 доларів США, що дорівнює 41563,60 гривень, майном, набутим за час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та їх поділ, необхідно відмовити.

ОСОБА_5 не платила судового збору. Її позовні вимоги суд вважає необхідним задовольнити частково. Зокрема, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її вимог відносно 5200 доларів США, які вона прирівнює до 41563 гривень 60 копійок, а не вказує суму гривень по нинішньому курсу. При таких обставинах суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в частині вимог про поділ 41563 гривень 60 копійок, тобто 415 гривень 64 копійки (1% від вказаної суми).

Керуючись статтями 57, 60, 61, 63, 69-71 СК України, статтями 15, 355, 357, 369, 370, 372 ЦК України, статтями 3, 15, 118-120 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, - п о в н і с т ю в і д м о в и т и .

Позовні вимоги ОСОБА_5 за зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ, -- з а д о в о л ь н и т и ч а с т к о в о .

Будинок АДРЕСА_1 визнати майном, набутим за час шлюбу ОСОБА_5, та ОСОБА_1, але за кошти, які належали особисто ОСОБА_5.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 залишити повністю за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

В частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання коштів в сумі 5200 доларів США, що дорівнює 41563,60 гривень, майном, набутим за час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1, та їх поділ, -- в і д м о в и т и .

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в частині її вимог про поділ 5200 доларів США, які вона прирівнює до 41563 гривень 60 копійок, в сумі 415 (чотириста п'ятнадцять) гривень 64 копійки.

Протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення сторонами може бути подана апеляційна скарга на рішення суду в апеляційний суд Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

С у д д я : САВЧЕНКО В.О.