Провадження №2/521/5405/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 08 травня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - з одної сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого була застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника, пов'язана із користуванням автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1.

23 серпня 2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, та автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом було встановлено, що відповідна ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі за текстом - ПДР України), та відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Розглядаючи страховий випадок, страховою компанією було визначено загальну суму шкоди, що підлягала відшкодуванню ОСОБА_3 та здійснено фактичне страхове відшкодування у розмірі 10727,38 гривень.

Оскільки згідно договору страхування від 08 травня 2013 року, автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1, був забезпеченим транспортним засобом, однак до його керування не мали допускатись особи з водійським стажем менше 3 років, страхова компанія звернулась з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь страхової компанії суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10727,38 гривень та судових витрат.

Представник страхової компанії у відкрите судове засідання не з'явився, страхова компанія повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання з'явився, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову - виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 08 травня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - з одної сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого була застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника, пов'язана із користуванням автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1.

За умовами договору, до керування забезпеченим транспортним засобом не мали допускатись особи з водійським стажем менше 3 років (п.8). Як свідчить тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_3 на право керування транспортними засобами категорії «В» від 13 серпня 2013 року, на момент ДТП водійський стаж відповідача був менше 3 років.

23 серпня 2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, та автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/14560/13-п від 02 жовтня 2013 року, суд встановив наявність в діях ОСОБА_1 порушення ПДР України, у зв'язку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_1

ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів призвела зокрема до механічних пошкоджень автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2.

В матеріалах справи присутній Звіт №3448/13 автотоварознавчого дослідження автомобілю марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2, складений суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 від 06 вересня 2013 року, згідно якого сума відновлювального ремонту складає 16353,08 гривень.

На підставі вказаних документів страховою компанією було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, що згідно розрахунку від 04 листопада 2013 року та страхового акту №UА032/L01/01 від 04 листопада 2013 року в загальному розмірі склала 10727,38 гривень, які були виплачені потерпілій стороні згідно платіжного доручення №17569 від 07 листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як наводить ст. 980 ч.1 п.3 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з, зокрема, відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

При цьому, згідно ст. 981 ч.1 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі. Наряду з тим, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Як регламентує ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Підстави звернення страховика до суду із регресними вимогами до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу чітко визначені законом. Так, згідно ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Разом з тим в силу ст. 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. У разі якщо невиконання (неналежне виконання) особою, відповідальність якої застрахована, водієм забезпеченого транспортного засобу чи особою, визначеною у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, обов'язку, передбаченого пунктом 33-1.1 статті 33-1 цього Закону, призвело до порушення строку здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), страховик (МТСБУ) має право вимагати від такої особи компенсацію в розмірі 20 відсотків виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зазначений законом перелік підстав звернення страховика до суду із регресними вимогами до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Дійсно, на момент ДТП водійській стаж ОСОБА_1 був меншим за 3 роки, однак даний факт не може розцінюватись судом в якості підстави для регресної вимоги страховика до водія у розмірі загальної суми здійсненного страхового відшкодування.

Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає можливим погодитись із правовою позицією сторони позивача та відмовляє у задоволенні даного позову. При цьому, у зв'язку із висновком суду щодо відмови у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони присудженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: