Справа №2011/5388/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

27 березня 2014 року Дзержинский районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

при секретарів Підлипенського Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання договору частково недійсним, стягнення страхового відшкодування, пені (неустойки), 3% річних, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст.209 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати п.п. 21.4.15 Договору Страхування серія ИБ № 114089105АВ від 15 листопада 2010 року між АТ «Страхова компанія «АХА Україна» та ОСОБА_1, а саме: «Страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числи, але не виключено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою)» недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 91 856 (девяносто одна тисяча вісімсот пятдесят шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 10122 (десять тисяч сто двадцять дві) гривень 53 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 8310 (вісім тисяч триста десять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 4703 (чотири тисячі сімсот три) гривень 03 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 214,60 грн. (двісті чотирнадцять грн. 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в дохід держави судовий збір в розмірі 935,33 грн. (девятсот тридцять пять грн. 33 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя

Справа № 2/638/1198/14

2011/5388/12

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Дзержинский районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

при секретарів Підлипенського Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна»», третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна»» (правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування») про стягнення страхового відшкодування, у якому просив суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «АХА УКРАЇНА» суму страхового відшкодування у розмірі 91856 гривень; грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 гривень; пеню у розмірі 2434 гривень 18 копійок; 3% річних у розмірі 1998 гривень 47 копійок; інфляційні втрати у розмірі 4418 гривень 27 копійок та суму сплаченого судового збору у розмірі 214 гривень 60 копійок.

У подальшому ОСОБА_1, уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати недійсним п.п. 21.4.15 «Страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числи, але не виключено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою)» Договору Страхування серія ИБ № 114089105АВ від 15 листопада 2010 року; стягнути з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 91 856 гривень; суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень; пеню в розмірі 10122 гривень 53 копійок; 3% річних в розмірі 8310 гривень 60 копійок; інфляційні втрати в розмірі 4703 гривень 03 копійок.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що йому на праві приватної власності, належить автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 2.0 INVITE», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску. Зазначений автомобіль був придбаний ним за кошти отримані за кредитним договором, який був укладений з АТ «УкрСиббанк» (в подальшому ПАТ «УкрСиббанк»). Відповідно до умов кредитування, 15.11.2010 року, автомобіль був застрахований у відповідача - ПАТ «Страхова компанія «АХА УКРАЇНА» (правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»). Був укладений договір страхування автотранспорту серії ИБ №1140891/05АВ на умовах програми КАСКО «Все включено» - Базова (далі Договір страхування). Строк дії Договору страхування з 16.11.2010 року по 15.11.2011 року включно (п. 10 Договору). Страхова сума становить 100 000,00 грн. (пункт 11 Договору). Автомобіль був оснащений протиугінною сигналізацією фірми «Шериф» з двохстороннім звязком, що передбачено умовами Договору страхування (п. 14 Договору). Згідно умов Договору страхування позивачем ОСОБА_1, були внесені страхові платежі: 15.11.2010 року у розмірі 1805 грн. та 14.02.2011 року у розмірі 1805 грн. Відповідно до пункту 4 зазначеного Договору страхування вигодонабувачем є третя особа у справі - АТ «УкрСиббанк», при цьому ОСОБА_1 зазначив, що на теперішній час заборгованість за Кредитним договором № 0 від 16.07.2007 року погашена позивачем у повному обсязі та Банк, як особа, на користь якої укладено Договір страхування від 15.11.2010 року, не буде використовувати своє право вигодонабувача та не заперечує проти отримання позивачем страхового відшкодування, тобто ОСОБА_1, вважає, що він набув прав вигодонабувача.

Далі позивачем зазначено, що свій автомобіль він постійно залишав на охоронюваній стоянці неподалік від будинку № 3 по вулиці Пулюя в м. Львів. 09.01.2011 року о 05-00 годин у дружини позивача почалися перейми, внаслідок чого він зібрався їхати у пологовий будинок. Під час спроби завести свій автомобіль, зрозумів, що у звязку з погодними умовами у зимовий період, транспортний засіб не заводиться, тому викликав таксі та з дружиною поїхав до пологового відділення Львівської обласної клінічної лікарні, що знаходиться по вулиці Некрасова в м. Львові. Після вирішення питання, повязаного з пологами дружини, позивач 10 січня 2011 року виявив у вечері відсутність папки з документами, в якій знаходились: посвідчення водія на імя позивача, кредитні картки, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, у тому числі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З 10.01.2011 року по 12.01.2011 року ОСОБА_1 допомагав дружині доглядати дитину в пологовому будинку, систематично провідував її, готував та приносив їжу та інше, а тому 12.01.2011 року зміг повідомити відповідача про втрату зазначених документів. 12 січня 2011 року близько 06-00 годин позивач залишив свій автомобіль біля підїзду будинку №3 по вул. Пулюя в м. Львові навпроти дільничного пункту міліції. Автомобіль поставив на сигналізацію. Але, приблизно о 08-00 годин цього ж дня позивач ОСОБА_1 виявив відсутність свого автомобілю та звернувся з відповідною заявою про викрадення автомобілю до Франківського райвідділу міліції м. Львова, а також, в той же час 12.01.2011 року зателефонував на черговий номер страхової компанії і повідомив про викрадення автомобілю. Враховуючи умови Договору страхування, настання страхового ризику, позивач, 13 січня 2011 року, звернувся до відповідача із письмовою заявою про сплату йому страхового відшкодування, при цьому надав письмові пояснення з приводу втрати документів та викрадення автомобіля. 21.01.2011 року за даним фактом СВ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області було порушено кримінальну справу №144-0048 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3.ст.289 КК України. Пунктом 17.2 Договору передбачено, що страхувальник зобовязується після укладення Договору інформувати страховика про втрату реєстраційних документів на застрахований автомобіль та ін., що було ним виконано, а саме, 12 січня 2011 року позивач повідомив відповідача про втрату документів та викрадення автомобілю в належний триденний строк протягом 3-х робочих днів (п.18.1.3 Договору). Відповідачу був наданий комплект документів в підтвердження настання страхового випадку, крім того було надано довідку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області відповідно до якої ключі до замку запалювання та пульти управління охоронною сигналізацією викраденого автомобілю, долучені до матеріалів кримінальної справи у якості речового доказу, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія АХС № 036867 вважається як втрачене. Відповідно до п. 20.24 Договору, у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення», страхове відшкодування виплачується в розмірі страхової суми (100000 грн. згідно п. 11 Договору) за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (1534грн.=(100000*10%*56дн.):365дн.) та встановленої франшизи (3%=3000грн.) та за вирахуванням різниці між сумою страхової премії за Договором та сумою фактичного сплачених за Договором страхових платежів (7220грн. 3610грн.=3610грн.). Таким чином, у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення», страховик на думку позивача, повинен був виплатити йому страхове відшкодування у розмірі 91856грн. Відповідач добровільно зобовязання щодо виплати страхового відшкодування не виконав, а натомість у квітні 2011 року ОСОБА_1 отримав від відповідача відповідь-відмову, в якій останній, посилаючись на п.17.2, п.18.1, п.21.4 Договору страхування, відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що позивач не виконав умови п. 21.4.15 Договору страхування. Позивач вважає, що ця умова Договору страхування є несправедливою відповідно до п. п. 3, 15, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, не надання комплектів ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключів механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом ніяким чином не впливає на настання страхового випадку у разі викрадення транспортного засобу, а лише дозволяє відповідачу уникнути виплати страхового відшкодування. ОСОБА_1 надав відповідачу відповідну довідку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, з якої вбачається, що ключі та пульти управління вилучено та долучено до матеріалів кримінальної справи, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вищевказаний автомобіль втрачено. Позивач виконав умови передбачені Договором страхування, а зазначений пункт Договору страхування, як зазначив позивач, безпідставно обмежує його права на отримання страхового відшкодування та дозволяє відповідачу уникнути виконання свого обовязку при настанні страхового випадку, а тому, вважає, що цей пункт Договору страхування відповідно до діючого законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим, що є підставою для визнання його недійсним. У звязку з чим ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинен виконати обовязок по сплаті страхового відшкодування у розмірі 91 856 грн., а також сплатити пеню у розмірі 10 122,53 грн., 3% річних у розмірі 8 310, 60 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 703,03 грн. та відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, його інтереси представляла адвокат ОСОБА_3, діюча на підставі угоди про надання правової допомоги від 26.11.2012 року.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні уточнений позов ОСОБА_1 підтримала повністю та просила задовольнити його в повному обсязі, при цьому зазначила, що ОСОБА_1 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 16 червня 2007 року. Позивачем був придбаний автомобіль НОМЕР_2. На виконання умов договору про надання споживчого кредиту був укладений Договір страхування автотранспорту серії ИБ за №1140891/05АВ. Вигодонабувачем за умовами договору страхування вказано АТ «УкрСиббанк». Однак у звязку з тим, що на теперішній час заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 16 червня 2007 року, ОСОБА_1 погашена в повному обсязі, банк передав своє право на отримання страхового відшкодування ОСОБА_1, як особі, яка уклала договір страхування, тому ОСОБА_1 має право на отримання страхового відшкодування. 12 січня 2011 року вищевказаний автомобіль було викрадено, тобто стався страховий випадок. З приводу викрадення автомобіля ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до Франківського райвідділу міліції м. Львова, а також відповідно до пункту 18.1.3 Договору Страхування зателефонував на черговий номер страхової компанії і повідомив про викрадення автомобіля та втрату документів на нього. 21.01.2011 року за даним фактом СВ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області порушено кримінальну справу №144-0048 по факту незаконного заволодіння автомобілем, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3.ст.289 КК України. 21 березня 2011 року досудове слідство зупинено, у звязку із не можливістю встановити особу, яка вчинила злочин. В квітні 2011 року ОСОБА_1 отримав від відповідача відповідь-відмову, в якій останній, посилаючись на п.17.2, п.18.1, п.21.4 Договору страхування, відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що позивач не виконав умови п. 21.4.15 Договору страхування. Позивач вважає, що ця умова Договору страхування є несправедливою відповідно до п. п. 3, 15, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, не надання комплектів ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключів механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом ніяким чином не впливає на настання страхового випадку у разі викрадення транспортного засобу, а лише дозволяє відповідачу уникнути виплати страхового відшкодування. ОСОБА_1 надав відповідачу відповідну довідку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, з якої вбачається, що ключі та пульти управління вилучено та долучено до матеріалів кримінальної справи, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вищевказаний автомобіль втрачено. Позивач виконав умови передбачені Договором страхування, а зазначений пункт Договору страхування безпідставно обмежує права ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування та дозволяє відповідачу уникнути виконання свого обовязку при настанні страхового випадку, а тому, як зазначає сторона позивача, цей пункт Договору страхування відповідно до діючого законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим, що є підставою для визнання його недійсним. Тобто відповідач несе обовязок по сплаті позивачу страхового відшкодування у розмірі 91 856 грн., а також у звязку з порушенням умов Договору страхування повинен сплатити пеню у розмірі 10 122,53 грн., 3% річних у розмірі 8 310, 60 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 703,03 грн., а також відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн.

Представники відповідача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, діючі на підставі довіреностей, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки, як зазначили представники відповідача, Страховою компанією було правомірно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, так як відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 1140891/05АВ від 15.11.2010 року, ОСОБА_1 не виконав обовязків передбачених вказаним Договором, а саме не надав Страховику основного та/або додаткового комплектів ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключів механічного протиугінного пристрою та документів, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом. Крім того, відповідач зазначає, що за Договором страхування вигодонабувачем є ПАТ «УкрСиббанк», а ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі. Відповідач вважає, що Договір страхування було укладено відповідно до норм діючого законодавства, тому не існує підстав для визнання його частково недійсним. Правові підстави для виплати позивачу страхового відшкодування за заявленим страховим випадком, відсутні, порушень з боку відповідача не було. Вимоги щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення суми страхового відшкодування. У звязку з тим, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування була правомірна, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання представник третьої особи - ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 12.09.2013 року, реєстровий № 3590, з проханням розглядати справу за відсутності третьої особи. Із зазначеного клопотання вбачається, що третя особа ПАТ «УкрСиббанк» не заперечує проти позову ОСОБА_1 та зазначає, що станом на 20.03.2014 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком за Кредитним договором № 0 від 16.07.2007 року - відсутня (борг погашено повністю), у звязку з чим Банк, як особа, на користь якої укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1140891/05АВ від 15.11.2010 року, не буде використовувати право вигодонабувача на отримання страхового відшкодування та не заперечує проти отримання страхового відшкодування ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, врахувавши клопотання третьої особи, дослідивши та оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 2.0 INVITE», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію АХС №036867, що підтверджується довідкою МРЕВ №1 ГУМВС України в Харківській області від 06.05.2011 року.

Вищезазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_1 за кошти, які він отримав відповідно до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 16 червня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційний банк «УкрСиббанк» (на теперішній час Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Україна»» (правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»), на виконання умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 16 червня 2007 року, 15.11.2010 року було укладено Договір страхування серії ИБ №1140891/05АВ на умовах програми КАСКО «Все включено» - Базова. Відповідно до пункту 4 зазначеного Договору страхування вигодонабувачем є третя особа у справі - АТ «УкрСиббанк»,

Частиною 4 статті 636 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Судовим розглядом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 0 від 16.07.2007 року перед ПАТ «УкрСиббанк» - відсутня, у звязку з чим Банк, як особа, на користь якої укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1140891/05АВ від 15.11.2010 року, не буде використовувати право вигодонабувача на отримання страхового відшкодування та не заперечує проти отримання страхового відшкодування ОСОБА_1

Суд прийшов до висновку, що оскільки ПАТ «УкрСиббанк», як особа, на користь якої укладено Договір страхування, не буде використовувати право на отримання страхового відшкодування, то ОСОБА_1, відповідно до діючого законодавства та враховуючи положення ч. 4 ст. 636 Цивільного кодексу України, набуває прав вигодонабувача за Договором страхування № 1140891/05АВ від 15.11.2010 року, тобто має право на звернення до суду з відповідним позовом.

За умовами Договору страхування серії ИБ №1140891/05АВ від 15.11.2010 року, відповідач зобов'язався при настанні страхового випадку відшкодувати завданий прямий збиток в межах страхової суми у порядку і на умовах, передбачених Договором страхування, а позивач зобов'язався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати умови Договору страхування. Страхова сума за вказаним договором становить 100 000,00 грн. Строк дії договору з 16.11.2010 року по 15.11.2011 року включно.

Судом встановлено, що згідно з умовами Договору страхування позивачем були внесені страхові платежі: 15.11.2010 року у розмірі 1805 грн. (під час укладення Договору страхування) та 14.02.2011 року у розмірі 1805 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом преамбули цей ОСОБА_7 регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, страхування може бути добровільним (наприклад, страхування життя, страхування майна) або обов'язковим.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 4 Закони України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-ІІІ від 12.07.2001 року, страхування є фінансовою послугою.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Договором страхування № 1140891/05АВ від 15.11.2010 року, укладеним між позивачем ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_2 акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Україна»» (правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»), передбачено, що «викрадення» транспортного засобу є страховим випадком (пункт 7 Договору), проти чого представники відповідача у судовому засіданні не заперечували.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 979 Цивільного кодексу України, передбачено, що за договором страхування страховик зобовязується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові грошову суму (страхову суму).

У судовому засіданні, з пояснень представника позивача, встановлені наступні обставини справи:

Автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 2.0 INVITE», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 зберігав, на охоронюваній стоянці, яка знаходиться біля будинку №3 по вулиці Пулюя в м. Львів. 09.01.2011 року о 05-00 годин у дружини ОСОБА_1 почалися перейми, внаслідок чого він разом з дружиною зібрався їхати у пологовий будинок. Під час спроби завести автомобіль, ОСОБА_1 зрозумів, що у звязку з погодними зимовими умовами, транспортний засіб не заводиться, тому викликав таксі та з дружиною поїхав до пологового відділення Львівської обласної клінічної лікарні, що знаходиться по вулиці Некрасова в м. Львові. Після народження дитини (свідоцтво про народження серія 1-СГ № 272110 від 26.01.2011 року), ОСОБА_1 у вечері 10 січня 2011 року виявив відсутність папки з документами, в якій знаходились: посвідчення водія на його імя, кредитні картки, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У звязку із втомою через важкі пологи дружини, та сподіваючись на те, що документи були залишені вдома або у лікарні ОСОБА_1 вважав, що знайде їх самостійно пізніше, а тому у той же день 10.01.2011 року, позивач не звертався ні в правоохоронні органи, ні до Страхової компанії. З 10.01.2011 року по 12.01.2011 року позивач допомагав дружині доглядати дитину в пологовому будинку, оскільки дружина знаходилась у важкому стані через тяжкі пологи. ОСОБА_1 практично весь час знаходився поряд з дружиною, і лише 12 січня 2011 року зміг повідомити відповідача про втрату документів за телефоном, а потім звернувся з відповідними заявами до правоохоронних органів та Страхової компанії. Позивач ОСОБА_1 вважає, що папку з документами він міг загубити під час супроводження своєї дружини до пологового будинку або у самому пологовому будинку.

Судовим розглядом встановлено:

12 січня 2011 року стався страховий випадок автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 2.0 INVITE», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, було викрадено.

Пунктом 17.2 Договору страхування передбачено, що страхувальник зобовязується після укладення Договору інформувати страховика про втрату ключів чи реєстраційних документів на застрахований автомобіль та ін., що було виконано позивачем. 12.01.2011 року, відповідно пункту 18.1.3 Договору, ОСОБА_1 зателефонував на черговий номер страхової компанії і повідомив про викрадення автомобілю та втрату (загублення) документів на нього.

ОСОБА_1 12.01.2013 року звернувся до Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, також і з приводу втрати папки з документами, в якій знаходились: посвідчення водія на його імя, кредитні картки, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до умов Договору страхування, ОСОБА_8, 13 січня 2011 року, звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату йому страхового відшкодування, при цьому надав письмові пояснення з приводу втрати документів та викрадення автомобіля.

21.01.2011 року СВ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області було порушено кримінальну справу №144-0048 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3.ст.289 Кримінального Кодексу України, по факту незаконного заволодіння автомобілем марки «MITSUBISHI Lancer 2.0 INVITE», 2007 року випуску, чорного кольору д.н.з АХ 3490 АХ, шасі JMBSTCY4A9U000840, який належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується постановою слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівський області ОСОБА_9 та відповідними довідками, у тому числі довідкою від 28.01.2011 року, які містяться в матеріалах справи.

Пунктом 18.1.11 Договору передбачено, що у випадку викрадення транспортного засобу необхідно передати представнику Страховика основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою, пристрої дистанційного управління протиугінною системою, а також документи, які надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ін.), або довідку про їх вилучення органами МВС.

Розділом 19 Договору страхування, передбачено перелік документів, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків. Для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків Страхувальник зобовязаний надати Страховику наступні документи: заява на виплату страхового відшкодування; договір страхування; у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення» довідку РВВС про Викрадення транспортного засобу та постанову про порушення кримінальної справи.

У свою чергу, позивач надав відповідачу комплект документів на підтвердження настання страхового випадку, у т.ч.: довідку РВВС про Викрадення транспортного засобу; постанову про порушення кримінальної справи; довідку Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області про вилучення двох ключів до замку запалювання транспортного засобу та пульти управління охоронною сигналізацією фірми «Шериф», які були долучені до кримінальної справи в якості речового доказу та зберігаються у Франківському РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Суд враховує ту обставину, що працівниками Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області під час встановлення обставин викрадення автомобілю, були встановлені обставини викрадення автомобілю та втрати вищезазначених документів, що також підтверджується довідкою у якій зазначено, що «Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вищевказаний автомобіль серії АХС №036867, вважається як втрачене».

Матеріалами справи встановлено, що страховик надав інформацію страхувальнику про усі відомі йому обставини, що мають суттєве значення для визначення настання страхового випадку та розміру завданих збитків. Позивачем були виконані усі дії, які передбачені умовами Договору страхування для підтвердження настання страхового випадку.

Як вбачається з постанови слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівський області ОСОБА_9 про зупинення досудового слідства від 21 березня 2011 року, у кримінальній справі виконані всі необхідні слідчі дії та оперативно-розшукові заходи, але особи, які скоїли даний злочин не встановлені, тобто досудове слідство у вказаній кримінальній справі зупинено на підставі п.3 ст. 206 КПК України 1960 р.

У судовому засіданні встановлено, що розглянувши подану позивачем заяву, відповідач, посилаючись на п.17.2, п.18.1, п.21.4 Договору страхування, своїм листом вих. № 1865/12 від 14.04.2011 року відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування. Свою відмову відповідач мотивував тим, що позивач не виконав обовязок, передбачений умовами Договору (п.п. 21.4.15), а саме не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобілю) (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою).

У пункті 21.4.15 Договору страхування зазначено наступне: «Страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числи, але не виключено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою)».

Суд вважає, що зазначена умова договору є несправедливою, виходячи з наступного:

За змістом статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Частиною 3 цієї статті Закону визначено, що види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Визначено, що договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про страхування», № 85/96-ВР від 07.03.1996 року правила страхування повинні містити виключення із страхових випадків і обмеження страхування.

Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України, основу цивільного законодавства складає Конституція України. ОСОБА_10 цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, договір укладається з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства України, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положеннями ст.26 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року та ст.991 Цивільного кодексу України передбачено такі підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування як: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, повязані з виконанням ними громадянського чи службового обовязку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоровя, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Ст. 979 Цивільного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР, передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Слід також враховувати, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Зокрема, ненадання документів на транспортний засіб (свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, тощо) та інше не є підставою для відмови у ньому.

Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12.04.1996 року, оскільки ОСОБА_7 України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів страхування у тому числі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та п. п. 3, 15, 16 ч. 3, ч. 4, ч. 5, ч. 7, ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 р. (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), - продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

5. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

7. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

8. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, однією з підстав визнання правочину недійсним є невідповідність його змісту вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

ОСОБА_7 не визначає певних меж своєї дії, то до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають також із договорів страхування та із договорів про надання фінансово-кредитних послуг. Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Зазначена позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-80цс12 та у Постанові Верховного суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-80цс13, що відповідно до вимог ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, є обовязковою для всіх судів України.

Крім того, суд враховує правові позиції, які викладені Верховним Судом України 01.02.2013 року за аналізом Судової практики розгляду цивільних справ, що виникають із договорів страхування, з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011.

З урахуванням досліджених доказів у їх сукупності та наведеного законодавства, суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконати умови п.п. 21.4.15 Договору страхування серії ИБ № 114089105АВ від 15 листопада 2010 року, що також підтверджується наданою інформацією Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, з приводу того, що ключі та пульти управління вилучено та долучено до матеріалів кримінальної справи, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вищевказаний автомобіль втрачено, що було встановлено та досліджено працівниками правоохоронних органів. Відповідач у свою чергу посилаючись на зазначений пункт Договору страхування зловживав своїм правом, що призвело до несправедливого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що п. 21.4.15 Договору страхування серії ИБ № 114089105АВ від 15 листопада 2010 року, є несправедливим та це відповідно до вищевикладеного та з урахуванням зазначеного у п. п. 3, 15, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для визнання його недійсним.

Суд вважає, що позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач не надав суду належних доказів, які б свідчили про обґрунтованість підстав для відмови відповідача у виплаті страхувальнику страхового відшкодування у зв'язку з викраденням його транспортного засобу, у звязку з чим відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є незаконною та суперечить встановленим обставинам та наявним у справі доказам.

Статтею 979 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Постановою слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівський області ОСОБА_9 про зупинення досудового слідства від 21 березня 2011 року, встановлено, що в період часу з 06-00 год. по 08-00 год. 12.01.2011 року по вул. Пулюя , 3 в м. Львові, невідома особа незаконно заволоділа автомобілем марки «MITSUBISHI Lancer 2.0 INVITE», 2007 року випуску, чорного кольору н.з АХ 3490 АХ, шасі JMBSTCY4A9U000840, який належить громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця. м. Харкова, зареєстрованого.: м. Харків, пр. Перемоги, 78/249, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_2, чим було спричинено останньому матеріальної шкоди на загальну суму 112 000 гривень. По даному факту 21.01.2011 року СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівський області було порушено кримінальну справу № 144-0064, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Досудове слідство у вищевказаній кримінальній справі було зупинено на підставі ч. 3 ст. 206 КПК України.

Згідно з п. 15.2.1. Договору страхування, «викрадення» - незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом крадіжки, грабежу, розбою під час його знаходження в будь-якому місці, в будь-який час.

Відповідно до положень п. 20.4 Договору страхування, відповідач зобовязаний виплатити страхове відшкодування за ризиком «викрадення» за умови порушення кримінальної справи згідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 20.14 Договору страхування від 15.11.2010 року, страхове відшкодування сплачується протягом 10-ти робочих днів після складання страхового акту, який в свою чергу складається протягом 10 днів, починаючи з моменту отримання письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших документів згідно з розділом 19 Договору страхування (п. 20.3 Договору). Вказаний строк може бути збільшуватися відповідно до п. 20.13 Договору страхування, але не більше, ніж на три місяці.

Відповідно до п. 20.24 Договору страхування, у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення», страхове відшкодування виплачується в розмірі страхової суми (100 000 грн. згідно п. 11 Договору) за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (1534 грн. = (100 000*10%*56 дн.):365 дн.) та встановленої франшизи (3%=3000грн.) та за вирахуванням різниці між сумою страхової премії за Договором та сумою фактичного сплачених за Договором страхових платежів (7220грн. - 3610грн.=3610грн.).

Відповідно до положень ст. 526, п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відбувся страховий випадок за ризиком «Викрадення» та відповідач був зобовязаний виплатити позивачу грошову суму (страхову виплату) у розмірі 91 856 грн.

Відповідно до вимог ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 23.1 Договору страхування передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01 відсотка від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення виплати.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_7 зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання». Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобовязання, і ця вимога позивача є правомірною.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що за порушення зобовязань по договору, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати, 3% річних та пеня, виходячи з наступного: розмір страхового відшкодування становить 91856,00 грн.; для визначення дати початку нарахування інфляційних втрат враховано: дата звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування - 13.01.2011 року; 10 робочих днів строк для складання страхового акту з моменту отримання заяви; 10 робочих днів - строк виплати страхового відшкодування після складання страхового акту.

Тобто період нарахування інфляційних втрат, 3% річних, пені становить: з 11.02.2011 року по 17.02.2014 року, враховуючи час звернення до суду з уточненим позовом 18.02.2014 року, що становить 1102 робочих днів.

Інфляційні втрати становлять суму:

104,6% х 99,8% х 100,5% х 100,2% = 105,12%, де:

104,6% - сукупний індекс інфляції за 2011 рік;

99,8% - сукупний індекс інфляції за 2012 рік;

100,5% - сукупний індекс інфляції за 2013 рік;

100,2% - сукупний індекс інфляції за січень-лютий 2014 року.

91856,00 х 105,12% = 96559,03 91856,00 = 4703,03грн.

Розмір інфляційних втрат становить 4703грн. 03коп.

3% річних становлять суму:

91856,00 х (3% : 365) х кількість днів, де (3% : 365) = 0,00821%

91856,00 х 0,00821% х 1102 = 8310,60грн.

Розмір 3% річних становить 8310грн. 60коп.

Розмір пені становить 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення виплати.

Станом на 25.02.2012р. не виконано грошове зобовязання на суму 91856,00грн.;

Розрахунок: 1102дн. х 9,1856 (0,01%)= 10122,53

Пеня складає - 10122грн. 53 коп.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Правовідносини, що існують між сторонами, є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані Законом України «Про страхування» № 85/96-ВР, Законом України «Про захист прав споживачів» та Цивільним кодексом України, норми яких не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі, але договором страхування серія ИБ № 1140891/05АВ від 15 листопада 2010 року, такий вид відповідальності, як моральна шкода не передбачено.

Суд, відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, розподіляє судові витрати. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 майнового характеру на загальну суму 114992 гривень 16 копійок, то відповідно до Закону України «Про судовий збір» сума судового збору який підлягає стягненню з відповідача становить 1149 гривень 93 копійки.

Суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 214 гривень 60 копійок, яка була сплачена ним при зверненні до суду з позовом. Враховуючи, що ОСОБА_1 на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» було звільнено від сплати судового збору, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 935 гривень 33 копійки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 179, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 64 Конституції України, ст. ст. 4, 15, 203, 215, 549, 611, 625, 631, 634, 636, 979, 988, 989, 990, 991, 992 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 5, 6, 8, 9, 16, 17, 20, 21, 25, 26 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 р., ст. ст. 1, 4, 5, 18, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 р., ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 р., Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» (зі змінами та доповненнями), суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати п.п. 21.4.15 Договору Страхування серія ИБ № 114089105АВ від 15 листопада 2010 року між АТ «Страхова компанія «АХА Україна» та ОСОБА_1, а саме: «Страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числи, але не виключено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою)» недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 91 856 (девяносто одна тисяча вісімсот пятдесят шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 10122 (десять тисяч сто двадцять дві) гривень 53 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 8310 (вісім тисяч триста десять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 4703 (чотири тисячі сімсот три) гривень 03 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 214,60 грн. (двісті чотирнадцять грн. 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в дохід держави судовий збір в розмірі 935,33 грн. (девятсот тридцять пять грн. 33 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя