Справа №667/2639/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Скрипніка Л.А.,

за участю секретаря - Скакун Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» про стягнення нарахованої але не сплаченої при звільненні заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, -

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів яким, із урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» (код за ) на її користь заборгованість із нарахованої але не сплаченої заробітної плати в сумі 4400,00 гривень а також пеню за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 38994,56 гривень.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ТОВ «Авто-Електромаш» у період з 10.09.2013 року на підставі наказу № 101-к від того ж числа, при цьому отримувала заробітну плату, розмір якої було встановлено в сумі 2800,00 гривень основного окладу та 800,00 гривень персональної надбавки. При звільненні із підприємства відповідачів 14.01.2014 року відповідно до наказу № 05-к від того ж числа, позивачу не було виплачено відповідачами персональної надбавки за жовтень та листопад 2013 року в сумі по 800,00 гривень, а також заробітну плату за листопад 2013 року в сумі 280,00 гривень, що загалом складає 4400,00 грн., не зважаючи на те, що наказом про звільнення позивача такі виплати було передбачено. Просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2014 року, з наступного дня що слідував за днем звільнення позивача по день пред'явлення позву, який позивач визначила 04.04.2014 року.

У судовому засіданні позивач повністю підтримала розглядувану позовну заяву з викладених у позові обставин, та просила її задовольнити із урахуванням збільшення позовних вимог, яким остання просила рахувати середній заробіток саме з дня її звільнення з підприємства по день постановлення судом рішення по справі.

Представники відповідача у судовому засіданні за довіреністю Кириченко К.І, та Томіліна В.В. щодо задоволення позовних вимог заперечували, зазначаючи зокрема про те, що частина належних позивачу до виплати при звільненні сум була задепонована, та повинна бути виплачена після відповідного письмового звернення позивача з цього приводу, а також вказували про те, що позивач протягом листопада 2013 року взагалі не працювала на підприємстві, з приводу чого надали табель обліку робочого часу за вказаний період.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, допитавши позивача по справі в якості свідка, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин.

Так судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки позивача від 02.09.1983 р. серії НОМЕР_2, остання працювала на підприємстві відповідачів, куди згідно наказу № 101-к від 10.09.2013 року була прийнята на посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення звідки, відповідно до наказу № 05-к від 14.01.2014 року, була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Як вбачається із наданих позивачем розрахункових листів ТОВ «Авто-Електромаш» за листопад та грудень 2013 року, тобто за два останні місяці, що передували звільненню відповідача, остання у листопаді відпрацювала на підприємстві у листопаді 2013 року 21 день а у грудні 2013 року 20 днів.

Відповідно до наказу № 05-к від 14.01.2014 року відділу бухгалтерії підприємства відповідачів при звільненні позивача було надано вказівку сплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості дев'яти календарних днів на загальну суму 423,00 грн., що і було зроблено 17.12.2014 року, вже після звернення позивача до відповідачів із відповідною вимогою, як вбачається із показів позивача, допитаної судом в якості свідка.

Згідно проведеної державною інспекцією України з питань праці перевірки встановлено, що при звільненні позивача з підприємства відповідачів станом на 21.03.2014 року із першою не було проведено остаточний розрахунок на загальну суму, із урахуванням компенсації позивачу за невикористану відпустку в розмірі 7659,00 грн., чим порушено відповідні норм КЗпП України.

Окрім того, відповідно до показів позивача, допитаної в якості свідка, остання показала, що із функціональними обов'язками вона при прийнятті на роботу не була ознайомлена, проте виконувала роботу за вказівкою свого безпосереднього начальника та директора підприємства, а саме: перевіряла цінову політику на закупівлю матеріалів; систематизувала видаткову частину по підприємству. Зазначила про те, що протягом листопада 2013 року вона кожен робочий день була на підприємстві, де за вказівкою керівництва ТОВ «Авто-Електромаш» проводила моніторинг підстав невиконання виробничого плану у виробничих відділах підприємства, з приводу чого також надала суду доповідні пояснювальні записки працівників а також акти проведених перевірок, які було досліджено у судовому засіданні. Вказувала про те, що безпосередньо у день її звільнення вона працювала на підприємстві та була присутня на робочому місці.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Також, відповідно до п.8 вищезгаданої постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці що перебували її звільненню з підприємства відповідачів дорівнює 153,58 гривень (3600 грн. +2697,00 грн. ( загальна сума належної до сплати позивачу заробітної плати за останні два місяці що передували звільненню позивача) : 41 (загальна кількість відпрацьованих позивачем днів за вказаний період).

Кількість робочих днів за період з 14.01.2014 року, тобто з часу звільнення позивача з підприємства відповідачів, коли останній і повинні були бути виплачені усі належні до виплати при звільненні грошові суми, по час прийняття судового рішення, тобто по 19.12.2014 року, із урахуванням дослідженого судом графіку роботи структурних підрозділів ТОВ «Авто-Електромаш», що безпосередньо не пов'язані з виробництвом продукції, яким, за винятком святкових днів, встановлено п'ятиденний робочий тиждень, складає загалом 239 робочих днів.

Таким чином середній заробіток позивача належний їй до виплати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2014 року по 19.12.2014 року складає 36705,62 грн., із розрахунку 153,58 грн. помножені на 239 робочих днів.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення позивача до часу здійснення з ним фактичного розрахунку при звільненні обґрунтованими, та таким, що підлягають задоволенню із урахуванням вищенаведених судом розрахунків.

Разом із тим, як вбачається із розрахункового листа з приводу її праці на підприємстві відповідачів за жовтень 2013 року, то позивачу, при нарахуванні за вказаний період заробітної плати, було враховано персональну надбавку в сумі 800,00 гривень, а також останній через що вимоги позивача про стягнення вказаної суми із відповідачів є безпідставними.

Окрім того, як встановлено судом, позивачу відповідачами під час розгляду справи було виплачено заборгованість за невикористану позивачем частину відпустки у 2013 році в розмірі 423,00 грн., яку останній було виплачено 17.12.2014 року, із чим остання у судовому засіданні повністю погодилась, через що, вказана сума а також вищезгадані 800,00 грн. не підлягає врахуванню при вирішенні питання про стягнення із відповідачів належних до виплати позивачу при звільненні нарахованих останній сум заборгованості із заробітної плати.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення із відповідачів нарахованої але не виплаченої заробітної плати за жовтень-листопад 2013 року підлягають частковому задоволенню, тобто за мінусом персональної надбавки позивачу за жовтень 2013 року в сумі 800,00 гривень, яку згідно дослідженого розрахункового листа було виплачено позивачу разом із усією заробітною платою за вказаний період, та за мінусом сплачених позивачу 17.12.2014 року 423,00 грн. за невикористану останньою відпустку за відповідний період, з приводу чого у позивача спір відсутній.

При цьому, із урахуванням вище вкладених, досліджених по справі доказів, а саме показів позивача допитаної як свідка по справі та висновків Державної інспекції з питань праці, суд критично ставиться до наданих представника відповідача відомостей про виплату грошей позивачу за період з вересня 2013 року по березень 2014 року, а також до наданого відповідачами табелю обліку робочого часу позивача за листопад 2013 року по підприємству.

Слід зазначити, що явку заявлених відповідачами до допиту свідки, з приводу відсутності на робочому місці позивача протягом листопада 2013 року як про те вказано у відповідному табелі, зокрема осіб до функціональних обов'язків яких входить контроль за вказаним питанням, відповідачами не була забезпечено, та останні у судове засідання, яв якому було постановлено вказане рішення по справі взагалі не з'явились.

Питання щодо розподілення судових витрат підлягає вирішенню із урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» про стягнення нарахованої але не сплаченої при звільненні заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» (код за ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНПП НОМЕР_1) нараховану але не виплачену позивачу при звільненні заробітну плату в сумі 3 177,00 (три тисячі сто сімдесят сім) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» (код за ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку із працівником при його звільненні з підприємства за період з 14.01.2014 року по 19.12.2014 року включно в сумі 36 705,62 (тридцять шість тисяч сімсот п'ять) гривень 06 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» (код за ) на користь держави судовий збір в сумі 398,82 (триста дев'яносто вісім) гривень 82 коп..

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Л.А. Скрипнік