Справа № 229/2404/14-ц
Номер провадження № 2/229/781/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р. Дружківський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В.М.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 08 вересня 2014 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 08 березня 2014 року померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку № 46 за адресою вул.. Ж.Революціі у м. Дружківка Донецької області.

В установлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у нотаріуса вона дізналась, що мати склала заповіт, в якому вищезазначене майно заповіла виключно її брату ОСОБА_2 Зі слів нотаріуса, заповіт було посвідчено в той час коли мати знаходилась у лікарні з обширним інфарктом. Вона за матір'ю піклувалась, допомагала матеріально. Натомість її брат приходив до матері дуже рідко, матеріально та фінансово не допомогав,а навпаки постійно вимагав в неї гроші.

Вважає, що відповідач скористався безпорадним станом матері, обманним шляхом та своїми хитрощами зміг переконати її скласти заповіт на його користь.

Просить визнати заповіт, складений 27 січня 2014 року недійсним, оскільки мати внаслідок свого стану здоров'я із-за хвороби не сприймала дійсність і належним чином не могла керувати своїми діями.

Позивач ОСОБА_1 зявилася у судове засідання, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що мати не усвідомлювала своїх дій, коли підписала заповіт на відповідача. А можливо вона його не підписувала взагалі. Також вважає, що відповідач обманним шляхом заставив мати написати на нього заповіт. Просить визнати заповіт недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав. Пояснив, що мати добровільно написала на нього заповіт. Вона знаходилась у нормальному стані, була адекватна. Сама підписала заповіт, ніхто її не обдурював. Просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 березня 2014 року померла ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом № 205 від 11 березня 2014 року (а.с. 7 ).

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді будинку № 46 по вул.. Ж.Революціі у м. Дружківка Донецької області.

Згідно заповіту від 27 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_3 усе належне їй майно, в тому числі і будинок № 46 по вул. Ж.Революціі заповіла сину ОСОБА_2 (а.с14)

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Позивачка просить визнати заповіт, складений 27 січня 2014 року недійсним, посилаючись на те, що мати хворіла, знаходилась у лікарні, в силу стану свого здоров'я не усвідомлювала своїх дій, коли підписала заповіт на відповідача. А можливо вона його не підписувала взагалі.

На підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Саме до такого висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 17 серпня 2012 року та 19 березня 2014 року.

Під час розгляду справи, суд не встановив факту неспроможності ОСОБА_3 в момент укладення оспореного заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " передбачено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, після відповідного роз'яснення, клопотання про призначення експертизи не заявила.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду, просила визнати заповіт недійсним, посилаючись на те, що під час його складання її мати ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій, не могла керувати ними та не підписувала заповіт. Проте беззаперечливих доказів на підтвердження своїх вимог суду не надала.

Судом були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за клопотанням сторін, які підтвердили, що померла ОСОБА_3 заповіла будинок відповідачу ОСОБА_2 , який є сином померлої, пояснили, що позивач доглядала постійно ОСОБА_3, допомогала їй матеріально, вважають, що заповіт несправедливий. Під час знаходження в лікарні ОСОБА_3 знаходилась у тяжкому стані здоров'я, але могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_3 під час підписання заповіту знаходилась в такому стані, коли вона могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заповіт підписала самостійно.

У суду не має підстав не довіряти показанням даних свідків, так як вони не суперечать іншим доказам по справі.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вимоги позивача не доведені в судовому засіданні.

На підставі викладеного і керуючись ст. 10,11, 60, 66, 145,212, 215 ЦПК України, ст. 203, 225,1233,1235,1257 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними "суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар