05.02.2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Дубас Т.В.
при секретарі Дідур М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09.08.2009 року ОСОБА_1 була надана позика в сумі 30 000,00 грн. ОСОБА_2, яку він зобов'язався повернути і яка за домовленістю сторін була перерахована жінці відповідача ОСОБА_5 в м. Харків.
Оскільки відповідач не повертав позику, уникав зустрічі з позивачем та не відповідач на телефонні дзвінки, ОСОБА_1 звернувся до Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про порушення кримінальної справи відносно відповідача. Однак постановою від 10.05.2012 року постановою в порушенні кримінальної справи було відмовлено.
При наданні позики сторонами не був встановлений термін її повернення.
07.08.2013 року відповідачу була направлена вимога повернути суму позики протягом 7 днів з моменту отримання вимоги. Вказана вимога отримана ОСОБА_2 09.08.2013 року. Відповідно відповідач мав повернути позику не пізніше 16.08.2013 року.
Станом на 23.12.2013 року позика відповідачем так і не повернута, таким чином сума основного боргу складає 30 000,00 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача 30 473,66 грн., з яких 30 000,00 грн. основний борг, 293,42 грн. 3 % річних та 180,24 грн. інфляційні нарахування.
Судові витрати покласти на відповідача.
В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
За позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як встановлено в судовому засіданні, що згідно заяви про переказ готівки фізичним особам ОСОБА_1 переказав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 30 000 грн.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем по справі ОСОБА_1 не були надані належні докази в підтвердження того, що грошові кошти які він просив стягнути з відповідача, передавались саме ОСОБА_2. Відповідної письмової боргової розписки позивачем не надано.
А тому, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.
Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 1046-1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня оголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Дубас Т.В.