Справа № 466/5937/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 грудня 2013 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої суддіГлинської Д.Б.

при секретаріЦімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

06 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просить визнати дії працівників та керівників відповідача ПАТ «Львівгаз» незаконними з приводу зобовязання позивача провести проектно-технічну документацію реконструкції газової мережі в квартирі АДРЕСА_1, визнати незаконними дії відповідача щодо вимоги сплати коштів за реєстрацію газових приладів у вказаній квартирі, визнати незаконним тлумачення відповідачем слів «самовільних дій квартирного споживача газу», визнати незаконними будь-які обмеження при укладенні договору після рішення суду від 24.05.1999р.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач ПАТ «Львівгаз» та його службові особи безпідставно звинувачують його у самовільному встановленні газових приладів у його квартирі, трактуючи на власний розсуд поняття «самовільне», оскільки таке, на його, позивача ОСОБА_1 думку, може мати місце лише у разі споживання газу без оплати та пошкодження пломб на лічильнику. Крім цього вказує, що газова мережа в його квартирі створена у 1975 р., всі газові прилади в його квартирі встановлені давно і справно функціонують та не порушують прав інших осіб, жодних документів на їх реєстрацію та сплату коштів за таку чинне законодавство не передбачає. Вважає, що відповідачі користуючись службовим та монопольним становищем безпідставно вимагають оплату за встановлення газових приладів в його квартирі. Жодної реконструкції газової мережі ним не проводилось, газовий водонагрівач завжди був у ванній кімнаті. Вважає, що такими діями відповідача порушено його права споживача послуг газопостачання, а тому просить визнати їх незаконними.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав повністю, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що у 1999 р. в приміщенні кухні на місці знаходження кахельної пічки було встановлено двофункційний котел «Вайлант». Вказаний котел не є приладом парапетного типу, а тому не потребує спеціальних дозволів на встановлення, його виведено у димовий канал від пічки, яка знаходилась на кухні, що свідчить про безпечність його використання, крім того, такий було встановлено замість чотирьох кахельних пічок, що є економічно вигідним для нього. Газовий водонагрівач у ванній кімнаті був давно, у ній є велике вікно, що дозволяє його експлуатувати, крім того, такий водонагрівач ним не встановлювався, а для зручності користування вказаний нагрівач просто підєднано до встановленого на кухні котла, який є двофункційним. Вказані прилади справно функціонують понад 10 років, жодних претензій до нього ніколи не було, а у 2012р. від нього почали вимагати непередбачену законом сплату коштів за встановлення тих приладів, які давно працюють, без жодних попереджень в опалювальний період відключили його квартиру від газопостачання, залишивши його в небезпеці. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Львівгаз» позов не визнав, дав пояснення аналогічні змісту письмових запереченнях та пояснив, що працівниками ПАТ «Львівгаз» було виявлено у квартирі відповідача самовільне встановлення двофункційного котла на місці пічки та газового водонагрівача у ванній кімнаті, без відповідної проектно-технічної документації. У звязку з цим, на підставі чинних нормативно-правових актів щодо надання населенню послуг з газопостачання, складалися відповідні акти, після чого позивачеві скеровувалися попередження щодо необхідності реєстрації газового приладу із розясненням порядку та переліку документів для цього. Проте, позивачем не вжито жодних дій щодо такої реєстрації, у звязку із чим після численних попереджень позивача, у передбаченому законом порядку було припинено газопостачання до квартири позивача. Позивачу неодноразово розяснювався порядок дій щодо відновлення газопостачання та перелік необхідних для цього документів. Однак, позивач не вчинивши жодних дій для цього безпідставно звинувачує працівників ПАТ «Львівгаз» у порушенні його прав. Вважає позов безпідставним та просить у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирні № 2 в будинку № 19 вул. П.Мироного в м. Львові та є споживачем природного газу, послуги з надання якого здійснюються відповідачем. Письмовий договір про надання послуг з газопостачання на квартиру АДРЕСА_2 сторонами не укладався.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначені права та обовязки як споживача так і виконавця послуг, зокрема обовязком споживача є укладання договору на надання житлово комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, та оплата житлово комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право споживача таких послуг.

Проте, незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами, суд вважає, що відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, випливають із правовідносин у сфері надання послуг газопостачання та регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246. Крім того, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, оскільки сторонами правочину вчиняються дії, спрямовані на його виконання, які підтверджують тим, що позивачем надавались послуги газопостачання відповідачу, який їх оплачував (ч.2 ст.218 Цивільного кодексу України).

Згідно акту технічного приймання та введення в експлуатацію газової мережі від 19.06.1975 р. у квартирі № 2 на будинку № 19 вул. П.Мироного в м. Львові встановлено газову плиту ПГ-4 та проточний газовий водонагрівач. Опалення квартири здійснювалось за допомогою чотирьох кахельних печей (а.с.12).

При здійсненні обстеження квартири позивача в 2012 році працівниками ПАТ «Львівгаз» виявлено втручання в існуючу газову мережу шляхом встановлення двохфункційного котла типу «Вісман» і заміни плити газової ПГ-4 на ПГ-2 «Гореніє» на площі кухні та встановлення проточного газового водонагрівача типу «Вайлант» у приміщенні ванної кімнати (а.с.14, 16), за відсутності проектно-технічної документації.

Позивач неодноразово, зокрема, 15.04.2011р., 22.10.2012 р. та 19.11.2012, повідомлявся про необхідність приведення газової мережі та розміщення газових приладів у квартирі у відповідність до вимог нормативних документів, порядок виготовлення проектно-технічної документації, наслідки порушення у вигляді припинення газопостачання, перелік дій та документів для відновлення газопостачання до квартири. Проте жодних дій по усуненню вищевказаних недоліків позивачем вчинено не було.

Права та обовязки як споживча так і газопостачального підприємства закріплені у Правилах надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. №2246.

Зокрема, відповідно до п.29 та п.32 вказаних Правил, як і споживач, так і газопостачальне підприємство зобовязане неухильно дотримуватися Правил безпеки систем газопостачання. Обовязок споживача дотримуватись правил газової безпеки передбачений і ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальну послуги»

Відповідно до п.4.5.7 Правил безпеки систем газопостачання в житлових будинках переміщення і заміна газових приладів і апаратів провадяться спеціалізованими підприємствами газового господарства або газовими службами підприємств з урахуванням вимог нормативних документів і внесенням змін в технічну документацію.

Відтак, відсутність даних про виконання робіт спеціалізованим підприємством газового господарства із заміни газових приладів в квартирі позивача (влаштування котла незалежно від того на місці якого приладу він встановлений - на місці газової плати чи на місці кахельної печі), підєднання газового нагрівача у ванній кімнаті до вказаного котла, та невнесення відповідних змін до технічної документації свідчать про самовільність такого втручання в газову мережу та порушення вимог вищезазначених Правил.

Пунктом 30 Правил надання населенню послуг з газопостачання передбачено, що газопостачальне підприємство має право припиняти постачання газу споживачеві у випадках, передбаченому п.6 Правил, зокрема, у разі самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання, порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання.

Враховуючи зазначені положення законодавства, суд приходить до висновку, що дії відповідача, які оспорюються позивачем не суперечили вимогам Закону України «Про захист прав споживача», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. №2246, Правилам безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997р., не порушили прав позивача, оскільки спрямовані на дотримання безпеки системи газопостачання, відтак, не можуть визнаватись незаконними.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (до яких віднесено і послуги газопостачання (ч.1 ст.13) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246, визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, в т.ч. послуг газопостачання.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на зазначені обставини, оскільки позивачем не представлено та судом не здобуто належних доказів в підтвердження підставності поданого до суду позову, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 16, 218 Цивільного кодексу України, ст. ст.13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246, Правилами безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997р.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 10, 11, 31, 60, 88, 209, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про зобовязання до вчинення дій відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_2