Справа №442/7870/14-ц
Провадження №2/442/2412/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Крамара О.В.

при секретарі Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення літ. «А-1» розміром 18,43м. х 13,55м., загальна площа становить 227,6 кв.м., а допоміжна площа 22,4 кв. м., що знаходиться у м. Дрогобич, вул. В.Великого.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 вересня 2013 року, він отримав рішення Дрогобицької міської ради «Про надання дозволу на укладення договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд технічної інфраструктури (мийка-самообслуговування) та тимчасових споруд торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності. Дрогобицька міська рада розглянувши його звернення, враховуючи рекомендації постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин, вирішила надати дозвіл йому на укладення договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку для розміщення п'яти тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (згідно схем-плану, що додається) площею 30, 0 кв.м. кожна на вул.В.Великого у м.Дрогобичі, строком на 5 (п'ять) років.

15 червня 2014 року, він уклав договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми, згідно якого предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію площею 150,0 кв.м. в м.Дрогобичі, на вул.В.Великого на якій буде розміщуватися, обслуговуватися та використовуватися для провадження підприємницької діяльності п»ять тимчасових споруд.

На даний час він завершив будівництво нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м.Дрогобич, вул.В.Великого, згідно паспорту прив»язки. Виготовив технічний паспорт на нежитлове приміщення літ. „А-1" розміром 18,43 м х 13,55 м, загальна площа становить 227,6 кв.м., а допоміжна площа 22,4 кв.м.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник Виконкому Дрогобицької міської ради ОСОБА_3 не заперечив щодо задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що 27 вересня 2013 року, Рішенням Дрогобицької міської ради «Про надання дозволу на укладення договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд технічної інфраструктури (мийка-самообслуговування) та тимчасових споруд торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності», даним рішенням ОСОБА_1 надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку для розміщення п»яти тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності площею 30, 0 кв.м. кожна на вул.В.Великого у м.Дрогобичі, строком на 5 (п'ять) років.

15 червня 2014 року, ОСОБА_1 уклав договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми, предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію площею 150,0 кв.м. в м.Дрогобичі, на вул.В.Великого, з цільовим призначенням для розміщення, обслуговування та використання для провадження підприємницької діяльності п»ять тимчасових споруд.

На даний час завершено будівництво нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м.Дрогобич, вул.В.Великого, згідно паспорту прив»язки. У відповідності до технічного паспорта на нежитлове приміщення літ. «А-1» розміром 18,43м х 13,55м., загальна площа становить 227,6 кв.м., допоміжна площа 22,4 кв.м., витративши на будівництво 256041 грн.

Права власності на самочинне будівництво він не набув, адже відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Проте, законодавець передбачає можливість захисту законного інтересу особи, яка здійснила самочинне будівництво, шляхом визнання за такою особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, згідно ч. 2 ст. 375 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як стверджує позивач та не заперечив представник відповідача самочинне будівництво не порушує права інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із нормою частини 5 статті 376 Цивільного кодексу України, яка регламентує порядок визнання права власності на майно, що виникло внаслідок самочинного будівництва, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В статті 328 вказані підстави набуття права власності, а саме: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особа, яка виготовила (створила) річ із своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Частиною 3 статті 376 ЦК України визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети.

З огляду на це, суд на підставі ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України може визнати за позивачем право власності на самочинно збудоване та переобладнане нерухоме майно.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Будівництво виконане без отримання відповідного дозволу, але без порушення встановлених будівельних норм і правил, нормативних актів з пожежної безпеки, при таких обставинах суд приходить до переконання, що таке будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам генерального плану міста.

Враховуючи вищенаведені обставини, перепровіривши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд дійшов до переконання, що позивач своїми доказами довів та переконав суд в достовірності обставин справи та обгрунтованості своїх вимог, а тому позов підставний та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 316, 319, 321, 328, 376, 392 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

ОСОБА_4 Івановича задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення літ. «А-1» розміром 18,43м. х 13,55м., загальною площею 227,6 кв.м., допоміжною площею 22,4 кв.м., що знаходиться у м.Дрогобич, вул.В.Великого.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя __________________ Крамар О.В