справа № 462/2967/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов'язання припинити чинити перешкоди у користуванні житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов'язання припинити чинити перешкоди у користуванні житлом - квартирою по АДРЕСА_1 у м.Львові. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що проживає за вказаною адресою, квартира знаходиться на останньому поверсі, над нею знаходиться горище. Вважає, що відповідачі, які проживають у сусідній квартирі систематично заливають стелю її квартири, а саме: заходячи на горище, деякий час заливали кислоту або іншу хімічну речовину, а згодом,щоб приховати сліди протиправних дій, стали заливати її квартиру водою. Факт наявності замокань та відсутності причин вважати, що такі замокання виникли внаслідок несправності покрівлі будинку, підтверджується актом ЛКП від 09.04.2014 року. Вважає, що її права порушуються відповідачами і, посилаючись на ст.ст. 321, 386, 391 ЦК України, просить зобов'язати їх не чинити їй перешкоди в користуванні житлом.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що з 19.12.2013 року у неї існує конфлікт із відповідачами, які мешкають по сусідству в квартирі АДРЕСА_1, і з того часу по даний час вони щодня її заливають. При цьому, зазначила, що ключі від горища мають фактично всі мешканці будинку, працівники комунальних служб, ніяких доказів того, що такі протиправні дії вчиняють саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає, оскільки вона особисто цього не бачила і ні в який інший спосіб це зафіксовано не було, однак переконана, що більше так чинити просто нікому. Просить позов задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначивши, що дійсно проживають на одній сходовій площадці із позивачем, з якою існують конфліктні відносини. Пояснили, що ще у 2012 році намагались влаштувати додаткове перекриття на горищі над своєю квартирою, однак, їм заборонили це робити, після чого жодних робіт на горищі не виконують. Відмітили, що твердження позивача є голослівними, нею не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, ніякої шкоди позивачу вони не завдають, протиправних дій щодо її майна не вчиняють, в тому числі не заливають її квартиру зверху з горища. Просять в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін і виступ адвоката, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про

заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником двохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 у м.Львові (а.с. 16-25), яка знаходиться на третьому поверсі трьохповерхового будинку. Квартира відповідачів № 12 знаходиться на цьому ж поверсі поруч із квартирою позивача (а.с. 45).

Згідно даних акту ЛКП «Граніт» від 09.04.2014 року (а.с. 4), який складений на підставі звернення ОСОБА_1 про обстеження її квартири (а.с. 5), покрівля будинку по АДРЕСА_1 у м.Львові нова, замокань немає, слухові вікна зашклені; під час обстеження горища по всьому периметру квартири № 12а слідів затікання не виявлено; в цій квартирі більше 25 років ремонт не проводився, виявлено невеликі замокання в першій кімнаті і біля дверей другої кімнати невеликі плями темного кольору.

Із представлених фотографій квартири позивача (а.с. 7-10, 34-40) видно сліди замокання на стелі та стінах її помешкання.

Як вбачається із акту ЛКП «Граніт» від 13.06.2014 року (а.с. 46), під час обстеження горища будинку по АДРЕСА_1 у м.Львові виявлені малярні роботи (заліплення отворів, укріплення несучої стіни), проведені мешканкою квартири № 12а. У суді ОСОБА_1 не заперечувала факту проведення нею вказаних робіт.

Також судом встановлено, що ключі від горища у вказаному будинку мають фактично всі мешканці будинку, працівники комунальних служб, що підтвердили в судовому засіданні сторони.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, не зважаючи на те, що позивачу було роз'яснено її процесуальні права і обов'язки, в тому числі і те, що вона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, жодних належних доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняють протиправні дії щодо майна позивача, чинять їй перешкоди в користуванні житлом, зокрема, заливають з горища її квартиру хімічними речовинами чи водою, позивачем не надано, натомість, згідно її пояснень, вона особисто цього не бачила, як встановлено в судовому засіданні, працівниками комунальних служб, правоохоронних органів чи в будь-який інший спосіб такі дій відповідачів зафіксовано не було.

Виходячи з наведеного та оцінюючи досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідачами чиняться перешкоди в користуванні житлом, а отже підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 368, 391 ЦК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов'язання припинити чинити перешкоди у користуванні житлом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.