22-ц/775/1213/2014(м)
221/5875/13-ц

Головуючий у 1 інстанції Голуб Т.І.
Категорія 27 Доповідач Баркова Л.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Баркової Л.Л.

суддів Сорока Г.П., Гаврилової Г.Л.

при секретарі Одінцові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 06 серпня 2007 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ "Надра" та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір «Автопакет» за яким відповідач отримував кредит в розмірі 75700 грн. строком на три роки з останнім погашенням кредиту 20.03.2013 року зі сплатою 19,9 % річних та відкриттям кредитної лінії з лімітом 3860.70 грн. з терміном погашення до 05.09.2014 року. У звязку з невиконанням договору позивач просив стягнути станом на 30 жовтня 3013 року з відповідача прострочену заборгованість 41728,71 грн., з яких 22523,76 грн. - непогашений кредит, заборгованість по процентах 14489,17 грн., несплачена пеня за сплату кредиту 2984,44 грн., несплачена пеня за прострочену сплату нарахованих відсотків за кредитом 1731,34 грн.

12.03.2008 року, відповідач отримав другий кредит на суму 18000 грн. строком на 2 роки з кінцевим терміном погашення до 11.03.2010 року зі сплатою 30 % річних згідно до графіку погашення. У звязку з невиконанням умов цього договору, станом на 02.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 36753,47 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору 784,82 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2014 року позов ПАТ КБ "Надра" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість в сумі 41728,71 грн., а також судовий збір в сумі 417,29 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст. 197, ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутність, та без здійснення фіксування судового процесу технічними засобами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні з таких підстав.

У відповідності з положеннями ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором від 12.03.2008 року апелянтом не оскаржується і колегією суддів не переглядається.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи справу та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності позовних вимог про стягнення заборгованості у повному обсязі за кредитним договором від 06.08.2007 року.

Проте повністю погодитися з висновком суду в частині визначення розміру стягненої заборгованості не можна, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та положенням закону.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено договір «Автопакет» № 201/2007/980/08-ка/34 від 06.08.2007 року, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 75700 грн. з кінцевим терміном погашення до 20.03.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 19,9% річних, з внесенням мінімальних платежів в розмірі 1924,88 грн. щомісячно до 20 числа поточного місяця. Відповідач порушив умови договору «Автопакет» та станом на 30.10.2013 року має заборгованість у розмірі 41728,71 грн.

Відповідно до п.1.2.4 цього договору Банк надає Позичальнику Кредитну лінію з терміном погашення до 05 вересня 2014 року.

Відповідно до п. 5.1 Договору у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню Кредиту/Кредитної лінії, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За розрахунком Банку, залученим до матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором від 06.08.2007 року, що виникла станом на 30 жовтня 2013 року складає: за тілом кредиту - 22000.44грн., за нарахованими відсотками 14489.17 грн., пені за прострочену сплату кредиту 2984.44грн., пені за прострочену сплату нарахованих відсотків 1731.34 грн. Тобто, на загальну суму 41205 грн.35 коп. (а.с.16-17)

Проте суд першої інстанції помилково стягнув заборгованість по тілу кредиту в розмірі 22523,76 грн., що не відповідає розрахунку позивача, чим збільшив загальну суму заборгованості.

Тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення розміру заборгованості по тілу кредиту змінити, зменшивши розмір на 523,32 грн. і задовольнити апеляційну скаргу. Загальну суму заборгованості визначити до стягнення у розмірі 41205 грн.35 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 20.03.2013 року позивачем неправильно нарахована заборгованість по відсоткам, оскільки з цього часу сплив строк дії договору і останній має право вимагати сплати лише 3% річних, є безпідставними, оскільки 20.03.2013 року сплив строк виконання зобовязань, а не строк дії кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в рахунок погашення кредиту відповідач повернув позивачеві автомобіль і йому не відомо яку суму виручених від реалізації коштів зараховано на погашення кредиту, є неспроможними, оскільки вони не спростовують розрахунку банку, а сам відповідач належних і допустимих доказів, які б спростували цей розрахунок не надав, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду.

Нарахування пені також відповідає умовам кредитного договору і підстав для зменшення її розміру не має.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство повязує можливість скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2014 року в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» за № 201/2007/980/08-ка/34 від 06 серпня 2007 року змінити, стягнувши станом на 30 жовтня 2013 року з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ "Надра" непогашений кредит в розмірі 22000,44 грн. та визначити до стягнення загальну суму заборгованості: сорок одну тисячу двісті п»ять гривень 35 коп.

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді