Номер провадження: 22-ц/785/5126/14
Головуючий у першій інстанції Асанова З. І.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління Служби Безпеки України в Одеській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про виселення та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за участю третьої особи: Служби у справах дітей Южненської міської ради,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 17 лютого 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Управління Служби Безпеки України далі (Управління СБУ) в Одеській області звернулося до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач просив, посилаючись на ст.ст.107,71-72 ЖК України, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, виселити їх із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, встановити порядок виконання, вказавши, що рішення є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Позивач та його представники посилались на те, що спірна квартира є службовою, що вона була надана ОСОБА_2, як співробітнику Управління СБУ на склад сім'ї три особи; що наказом голови СБУ від 28.02.2013 року № 225-ОС ОСОБА_2 був переведений для подальшого проходження служби в Управління СБУ у Львівській області, і з того часу вибув та в ній не проживає, не проживають у спірній квартирі і члени його сім'ї без поважних на те причин.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, визнала, що вони з родиною дійсно не проживають в спірній квартирі, а проживають в орендованій квартирі у зв'язку з отриманням квартири у непридатному для проживання стані.

Представник третьої особи в судовому засіданні уточнені позовні вимоги просив задовольнити частково, не визнавши вимоги щодо зняття з реєстрації дитини, яка немає іншого житла.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 17 лютого 2014 року позов Служби Безпеки України в Одеській області задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування службовим приміщенням - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_2, на користь Управління СБУ в Одеській області в рівних частках судовий збір в розмірі 229,40 грн. В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 17 лютого 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

З рішенням суду повністю погодились представники Управління СБУ і проти апеляційної скарги заперечували.

За правилами ст. 309 ч. 1 п. 1, 3, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, пославшись на ст. ст. 71, 72 ЖК України, виходив з того, що спірне житло є службовим, що відповідачі після отримання ордеру в спірну квартиру не вселились, тривалий час не проживають в ній.

Однак з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до вимог ст. 213 ч. 1 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст.ст.123, 71-72 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу; при тимчасовій відсутності членів сім'ї наймача за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо член сім'ї наймача був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом; визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради № 570 від 01.03.2012р. двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 включена до службової житлової площі за Управлінням СБУ в Одеській області.(а.с.6). Наказом Управління СБУ в Одеській області № 46 від 15.03.2012р., відповідно до вимог ст.121 ЖК України, прийнято рішення про надання спірної службової квартири полковнику ОСОБА_2 зі складом сім'ї 3 особи. (а.с.8) 18.04.2012 року ОСОБА_2 зі складом сім'ї 3 особи був виданий ордер на службове приміщення під №106, згідно з рішенням Южненського міського виконавчого комітету № 602 від 03.04.2012. На підставі ордеру, за відомостями Южненського МС ГУДМС України в Одеській області, в спірній квартирі з 14 вересня 2012 року зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (син). (а.с.33-35) За довідкою (а.с.116) та визнанням сторін ОСОБА_2 проходив військову службу в органах СБУ з 02 січня 1995 року, зокрема в Управлінні СБУ в Одеській області.

Згідно з витягом з наказу № 92-ОС від 29.03.2013 року на підставі наказу голови СБУ від 28.02.2013 № 225-ОС ОСОБА_2 був переведений для подальшого проходження служби в Управління СБУ у Львівській області. (а.с.11, 12) В наступному ОСОБА_2 було переведено для подальшого проходження служби в Управління СБУ в Миколаївській області. За довідкою Управління СБУ в Миколаївській області за новим місцем служби ОСОБА_2 житла (в тому числі службового) не отримував. (а.с.125). За наказом № 1866-ОС від 26.09.2014р. ОСОБА_2 знову проходить військову службу в Управлінні СБУ в Одеській області з 26.09.2014 року. Відсутність ОСОБА_2 у спірній квартирі у зв'язку з переміщеннями його по службі не можна вважати неповажною причиною відсутності його, як наймача, у спірному службовому житлі.

Оскільки суд вирішив позов виключно ґрунтуючись на підставах, встановлених ст.ст.71-72 ЖК України, і з цією підставою, за поясненням представника позивача в апеляційному суді, повністю погоджується позивач, то здійснювати перевірку наявності підстав для застосування ст.107 ч.2 ЖК України колегія суддів не вбачає, відповідно до вимог ст.ст.11,303 ЦПК України.

Водночас встановлено, що не зважаючи на переміщення ОСОБА_2 по службі, члени його сім'ї (дружина та неповнолітній син) із м. Южного Одеської області не вибували, за поясненням відповідачів, вони тимчасово мешкають в орендованому житлі. За наданим апеляційному суду актом обстеження житлових умов від 30.01.2014 року в спірній квартирі відповідачі зареєстровані, але не мешкають. (а.с.45). Разом з тим, вони частково оплачували витрати пов'язані з обслуговуванням та утриманням спірного житла, що вбачається із наданих апеляційному суду розрахункових листів.(а.с. 146-154)

За роз'ясненнями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У відповідності зі ст. 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту,

відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Згідно з наданим апеляційному суду актом обстеження житлово-побутових умов в спірній квартирі відсутнє світло, вода, та не створені умови для проживання дитини. (а.с.106). За наданим апеляційному суду актом огляду житлово-побутових умов і технічного стану умов квартири від 31.07.2014 року, складеного в складі комісії: майстра КП «ГЖКХ» ОСОБА_5, майстра КП «ГЖКЦ» ОСОБА_6 спірна квартира знаходиться в аварійному та незадовільному стані: дерев'яні рами протікають, на стелі порушений шпатльовий шар і присутні жовті плями, лінолеум потертий, міжкімнатні двері частково відсутні та частково не придатні для використання, ванна відсутня, газова плита відсутня, електропостачання відсутнє; квартира потребує капітального ремонту.(а. с. 144)

Відтак, встановлено, що надане позивачу та членам його сім'ї службове житло на момент надання не відповідало вимогам ст. 50 ЖК України, не було благоустроєним та придатним для проживання. Вказані докази відповідача позивачем не спростовані. З огляду на те, що благоустроєним за ст.50 ЖК України повинна бути саме квартира, то посилання представника позивача про наявність усіх комунікацій у будинку та відповідного змісту акти, що є в матеріалах справи, до уваги братися не можуть.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 і члени його сім'ї не вселялись і не проживали в спірній квартирі з поважних причин, а саме через непридатність її для проживання, та у зв'язку з наміром здійснити в квартирі капітальний ремонт. Наявність у відповідача та членів його сім'ї житла на праві власності в інших населених пунктах, на що посилається представник позивача в запереченнях, висновків колегії суддів не спростовують. Посилання представників позивача та висновки суду про те, що відповідачі відсутні на спірній житловій площі без поважних причин і є підстави для застосування ст.ст.71-72 ЖК України не відповідають обставинам справи.

Доводи представника позивача про те, що спірне житло є службовим і у зв'язку з цим відповідач повинен був його звільнити через переміщення на роботу в іншу область є неспроможними, з огляду на застосовану судом підставу позову, з якою погодився представник позивача. Рішення суду в частині відмови позивачу у позові про виселення сторонами не оскаржено та перевірці не підлягає. А тому посилання представника позивача на обов'язок військовослужбовця у разі переміщення в іншу місцевість звільнити службове житлове приміщення, відповідно до вимог п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями до уваги не береться.

Отже, суд дав неправильну оцінку встановленим фактам і обставинам справи, неправильно застосував правила ст. ст. 71, 72 ЖК України, і з порушенням норм матеріального і процесуального права визнав відповідачів такими, що втратили право користування спірною житловою площею.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 17 лютого 2014 року скасувати.

У задоволенні позову Управління Служби Безпеки України в Одеській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про виселення та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова