Номер провадження: 22-ц/785/5961/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Орловій С.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2014 року за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в особі департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

05 грудня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення в квартиру, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

05 березня 2012 року первісна відповідачка по справі ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в особі департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22 вересня 2001 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, з того часу почали проживати разом та вести спільне господарство. Спочатку подружжя проживало в квартирі що належить ОСОБА_3 та її доньці від першого шлюбу - ОСОБА_6, за адресою АДРЕСА_1. Починаючи з лютого 2004 року, сім'я почала проживати в квартирі що належить матері позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_2. З того часу ОСОБА_5 спірну квартиру не відвідує, участі в утриманні квартири не приймає, належного йому майна чи речей в квартирі не має. Будь-якої домовленості про збереження за ним житлової площі за період його не проживання не існує. В липні 2007 року на прохання ОСОБА_5, яке він пояснював необхідністю постановки сім'ї на квартирний облік для отримання житла від Міністерства оборони України, ОСОБА_3 надала згоду на його реєстрацію в належній їй та її донці квартирі.

Реєстрація ОСОБА_5 за вказаною адресою мала виключно формальний характер, останній в той час проживав за іншою адресою, після реєстрації до квартири не вселявся. З червня 2011 року кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами. Спільне господарство разом не ведеться. Однак через певний проміжок часу ОСОБА_5 заявив про своє бажання вселитися в квартиру в якій був зареєстрований. Почав шантажувати, погрожувати, влаштовувати сварки та дебоші.

На підставі зазначеного, ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою та просила її задовольнити у повному обсязі з наведених у ній правових підстав.

02.12.2013 року ОСОБА_5 надав до суду заяву про залишення його позовних вимог без розгляду.

Ухвалою суду від 27 лютого 2014 року первісний позов був залишений без розгляду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 з зустрічними позовними вимогами не погодився та просив відмовити у їх задоволенні.

Треті особи - ОСОБА_6 та Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в особі департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явились, належним чином були сповіщені, до суду не повідомили про причини своєї неявки.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, з 1 лютого 2004 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати пов'язані з зберіганням його речей в сумі 13450 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, про розгляд справи вони сповіщались належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ними надано не було. Крім того, інтереси відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 представляє її довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

/

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини у справі.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_1 з 2001 року.

22.09.2001 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

11.07.2011 року ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Сторонами по справі не заперечувалось, що вони проживали після реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статей 64, 65 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо під час вселення між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" суд, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням

Згідно зі ст. 71 ЖК під час тимчасової відсутності наймача або членів його і сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в окремих випадках, передбачених цією нормою, - понад цей строк.

У разі поважності причин відсутності осіб понад установлені законом строки (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжено судом (ч. 2 ст. 71, ст. 72 ЖК, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України").

Таким чином, відповідно до аналізу зазначених правових норм, член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставах відсутності понад шість місяців цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинні бути встановлені судом під час вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 не проживав за зазначеною адресою внаслідок чинення йому перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням, що підтверджується неодноразовими його зверненнями до органів міліції.

В матеріалах справи наявні докази поважності причин непроживання відповідача на спірній жилій площі понад шести місяців або одного року (стаття 405 ЦК України).

Щодо зберігання особистих речей відповідача, то зазначена обставина визнається самою ОСОБА_3, проте матеріалами справи неможливо встановити, де саме знаходились речі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2. Враховуючи, що відповідачем було залишено з невласної волі, то підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат пов'язаних з зберіганням його речей в сумі 13 450 грн. колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, то у силу статті 88 ЦПК України, у суду не має підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень.

Висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також не підтверджується доказами, на підставі чого колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2014 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в особі департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: пис М.М. Драгомерецький

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік