Провадження № 2/639/370/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря Котлярова Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Харківська міська рада про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Харківська міська рада про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_5 під час розгляду справи по суті заявлено клопотання про забезпечення доказів, у якій просить витребувати з КП «Харківське міське БТІ» належним чином засаідчені копії інвентаризаційної справи за домоволодінням по пр. Ілліча, 56 у м. Харкові.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом, думку представників відповідача за зустрічним позовом, які заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що воно заявлено в порушення вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України вже під час розгляду справи по суті, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що до початку розгляду справи по суті ні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, ні його представники з вказаним клопотанням до суду не зверталися.

Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 137 ЦПК України, заява про витребування доказів має бути подана до початку розгляду справи по суті.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах Осман проти Сполученого королівства від 28.10.1998 року та Круз проти Польщі від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним . Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

У звязку з наведеним, відмова у задоволенні заяви про витребування доказів , яка подана під час розгляду справи по суті , тобто в порушення вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України , не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення заяви представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення доказів, оскільки подана під час розгляду справи по суті , в порушення вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України.

Керуючись ст. 133 ,ст. 137, ст. 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про забезпечення доказів.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя С.М. Гаврилюк