Провадження № 2/200/4014/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцева Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГАРАН-АВТО», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування якого посилається на те, що в результаті ДТП, яка мала місце 19 квітня 2013 року на 25км автодороги Р-73, було заподіяно шкоду автомобілю марки Міцубіши Паджеро, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить йому на праві власності. Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 18 червня 2013 року ОСОБА_2, який керував транспортним засобом МАН державний номерний знак НОМЕР_2, було визнано винним у скоєні вказаної ДТП. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №41/06/13 від 25.06.2013 року, матеріальна шкода, заподіяна його автомобілю, пошкодженого в результаті ДТП складає - 159428грн.18коп. Просить суд стягнути з ПАТ «СК «ГАРАНТ-АВТО» суму страхового відшкодування у розмірі 151915грн.50коп.

В судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив розглянути справу у його відсутність і у випадку неявки відповідача в судове засідання розглянути справу в заочному порядку.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 19 квітня 2013 року на 25км. а/д Р-73, було пошкоджено автомобіль Міцубіши Паджеро, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, чим йому заподіяна шкода.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_3.

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 18 червня 2013 року ОСОБА_2, який керував транспортним засобом МАН державний номерний знак НОМЕР_2, було визнано винним у скоєні вказаної ДТП.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №41/06/13 від 25.06.2013 року, матеріальна шкода, заподіяна його автомобілю, пошкодженого в результаті ДТП складає - 159428грн.18коп.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст. 978 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з: життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником ( страхування відповідальності).

Згідно ст. 979 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов?язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним у сфері страхування цивільно-правової відповідальності, яка здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників шляхом здійснення такого відшкодування страховиком при настанні страхового випадку.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Нормами ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страхових зобовязан направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу МАН державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, страховик ПАТ «СК «ГАРАНТ_АВТО».

Позивач, в порядку встановленим спеціальним законом, звернувся до відповідача ПАТ «СК «ГАРАНТ-АВТО», 19.06.2013 року надіслав до ПАТ «СК «ГАРАНТ-АВТО» заяву на виплату страхового відшкодування, проте страхове відшкодування виплачено не було.

Згідно п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

За приписами ст. 990 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України «Про Страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування»:

Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Отже виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» суму страхового відшкодування у розмірі 151915грн.50коп.

Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача є цілком обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1519грн.15коп.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 57-60, 61, 88, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст., 1172,1187,1194 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГАРАН-АВТО», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» () на користь ОСОБА_1 «ІПН НОМЕР_4» суму страхового відшкодування у розмірі 151915 (сто пятдесят одна тисяча девятсот п'ятнадцять) гривень 50 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» () на користь держави судові витрати у розмірі 1519грн.50коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : Т.О. Кудрявцева