Справа № 313/1382/14-ц
Провадження № 2/313/327/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Веселівський районний суд

Запорізької області

В СКЛАДІ:

Головуючого судді: Калабухової О.А.

При секретарі: Бадюла В.А.

З участю:

Позивача: ОСОБА_1

Представника позивача: ОСОБА_2

Представник відповідача: Степанюк В.Т.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Веселівського районного суду, цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Калинівка» про визнання права власності на житловий будинок.

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує наступне.

На початку 1993 року йому, як працівнику СВК «Калинівка» (механізатор польових робіт) було надано в користування житловий будинок АДРЕСА_1.

Вирішив придбати вказаний житловий будинок в травні 1993 року, він звернувся із відповідною заявою до керівництва кооперативу. За результатом її розгляду 20 травня 1993 року на засіданні правління СВК «Калинівка» було вирішено надати згоду на відчуження наданого йому в користування житлового будинку за 50 % від балансової вартості (Протокол від 20.05.1993 року №2).

29 травня 1993 року ним в касу СВК «Калинівка» було сплачено 51 453 карб. 80 коп. в рахунок оплати житлового будинку (квитанція від 29.05.1993 року № б/н). Отже, факт сплати визначено вартості спірного житлового будинку говорить, що сторони дійшли до згоди з усіх істотних умов договору куплі-продажу. Але договір в письмовій формі не укладався, наступне переоформлення та реєстрація в органах БТІ не проводилось.

Згідно зі ст. 153 ЦК України УРСР, який діяв на час укладення, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір куплі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Під час укладення Договору сторонами не було дотримано встановлену чинним на той час законодавством форму, що ставить під сумнів дійсність договору куплі-продажу.

У зв'язку із цим, провести переоформлення та реєстрацію права власності у встановленому чинним законодавством порядку не представляється можливим, що в свою чергу позбавляє можливості розпоряджатися належним йому майном.

На сьогоднішній день, захист права власності шляхом визнання вказаного договору дійсним, на думку ОСОБА_1, не принесе бажаного результату (виникнення права власності пов'язується з моментом реєстрації договору яким проводиться відчуження, а не з моментом його нотаріального посвідчення, ст. 227 ЦК УРСР, крім того у минулого власника відсутні правовстановлюючі документи), тому вважає за необхідним звернутися до суду із позовом про визнання права власності за набувальною власністю.

Як вже зазначалося вище, з 1989 він заселився у житловий будинок АДРЕСА_1 і мешкає разом із своєю сім'єю в ньому до сьогоднішнього дня.

Факт відкритого володіння вказаним будинком підтверджується довідкою Калинівською сільської ради Веселівського району Запорізької області від 23.10.2013 року, а також можуть підтвердити свідки, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5

Крім того, цей факт підтверджується укладеним на його ім'я договір поставку до будинку електричної енергії. Оплата здійснюється регулярно, заборгованості не виникало. За весь час користування спірним будинком ОСОБА_1 за власні кошти проводив його обслуговування, ремонт та догляд.

Отже, враховуючи, що він добросовісно заволодів будинком АДРЕСА_1 та використовує понад десяти років, він вважає, що право на визнання права власності за набувальною давністю.

До складу домоволодіння входять: житловий будинок - літ. «А-1», літня кухня - літ. «Б», сарай - літ «В», вбиральня - літ. «Г», огорожа - № 1.

Вартість спірного майна відповідно Резюме суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 станом на 10.10.2013 року , становить 44 761 грн. 0 коп.

Оскільки подано позов майнового характеру, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сплаті підлягає судовий збір в сумі 447,76 грн.

Зазначені ним обставини підтверджуються доданими до позовної заяви документами та показами свідків.

Позивач просить визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Судові витрати залишити за ним.

В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову та пояснює наступне. В 1993 році він працював механізатором в СВК «Калинівка». Подав заяву з клопотанням продати йому будинок. Правління СВК «Калинівка» вирішило продати йому будинок за 50 відсотків його вартості. Він сплатив у касу СВК «Калинівка» кошти в розмірі 51 453 карбованці. Була лише усна домовленість, письмово договір не укладався. ОСОБА_1 засилився в будинок. Документи належним чином не оформив, так як не було в цьому необхідності. Зараз він хоче зареєструвати будинок, щоб мати можливість прописати в ньому членів сім'ї. В будинку проживає з 1993 року і просить визнати за ним право власності на будинок.

Представник позивача підтримує позовні вимоги, викладені в позовній заяві, мотивує їх, спираючись на норми діючого законодавства. Він пояснює, що позивач дійсно працював механізатором в СВК «Калинівка». Звернувся з заявою до правління і йому було надано дозвіл на придбання будинку за 20 відсотків його вартості. Позивач сплатив кошти. В зв'язку з відсутністю первинних документів договір в письмовій формі не укладався і нотаріально не реєструвався. На даний час, проведена технічна інвентерізація і оцінка будинку.

Позивач відкрито заволодів і користувався будинком до теперішнього часу.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнає повністю та пояснює, що позивач працював механізатором в СВК «Калинівка». В 1993 році ОСОБА_1 звернувся до правління з заявою про продаж йому будинку. На засіданні правління СВК «Калинівка» було прийнято рішення продати йому будинок як механізатору за 50 відсотків вартості. Кошти було стягнені в касу СВК «Калинівка». Дії позивача були законними, потрібно було лише оформити право власності нотаріально. Це оформлення кожен проводив самостійно. Представник відповідача повністю визнає позовні вимоги.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснює, що вона знайома з позивачем з 1982 року. Вона теж придбала будинок в СВК «Калинівка» в той же час. Правління прийняло рішення про продаж будинків. Механізаторам дозволяли купувати за 50 відсотків вартості. Позивач ОСОБА_1 купив будинок, кошти були сплачені в касу. Свідок ОСОБА_5 свій будинок оформила належним чином, підтверджую, що ОСОБА_1 теж сплатив кошти. Чому не оформив належним чином, їй не відомо. Проте вона вважає, що він законно проживає.

Вислухавши думки позивача та представників сторін та вивчивши матеріали справи, суд відмічає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав всіх суб'єктів права власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права судом відповідно до ст. 16 ЦК України є одним із способів захисту цивільних прав і інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

ОСОБА_1 отримав будинок на законних підставах. Згідно протоколу № 2 від 20.05.1993 року правління СВК «Калинівка» вирішено продати житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 за 50 % вартості за бухгалтерськими даними. За будинок позивач сплатив 51 453 карбованці, що підтверджується квитанцією до підкріпленого ордера від 29.05.1993 року.

Фактично між СВК «Калинівка», як продавцем та ОСОБА_1, як покупцем було здійснено договір куплі-продажу, узгоджені та виконані його суттєві умови : сплачені кошти покупцем в його користування будинку. Представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 користувався будинком законно.

Договір куплі-продажу житлового будинку потребує письмового та нотаріального посвідчення. Цього зроблено не було.

З 1993 року з позивач із своєю сім'єю проживає у вказаному будинку. Він відкрито користувався будинком, робив необхідний ремонт, сплачував комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 р., тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 01 січня 2001 року.

Представник відповідача та свідки підтвердили, що позивач володіє будинком на законних підставах.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволеню.

Позивач просить судові витрати залишити за ним.

На теперішній час на вимогу позивача виготовлено технічний паспорт та житловий будинок по АДРЕСА_1 та зроблено оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами оцінювачем ОСОБА_6

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач просить судові витрати залишити за ним.

На підставі викладеного. керуючись ст. 13, 41, 55, 124 Конституції України, ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, ст. 208-218 ЦПК України СУД

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Калинівка» про визнання прав власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом 10 діб з дня оголошення.

Суддя О.А. Калабухова

02.09.2014