У х в а л а

18 серпня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Іваненко Ю.Г.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Чернігівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про визнання спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на Ѕ частини спірної квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 88,01/100 частини квартири,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_3, у якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаної квартири.

Посилалась на те, що вказана квартира була придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, тому є спільним сумісним майном подружжя.

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, у якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на 88,01/100 частини вказаної квартири, що становить 55,8 кв. м.

Посилався на те, що спільною сумісною власністю подружжя є частина квартири, кредит за яку був сплачений сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а решта квартири - 88,01/100 частини, що становить 55,8 кв. м, є його особистою приватною власністю, так як гроші за неї сплачувались ним особисто вже після розірвання шлюбу.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності за кожним на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат. В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 березня 2014 року рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2014 року змінено, позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/25 частини або на 12 %, що становить 7,608 кв. м, квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 22/25 частини або на 88 %, що становить 55,792 кв. м, квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року рішення апеляційного суду Чернігівської області від 05 березня 2014 року скасовано, залишено в силі рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2014 року.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року у справі з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів заявник долучив до заяви рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року, ухвали Верховного Суду України від 09 листопада 2011 року, від 09 грудня 2009 року, ухвалених за результатом розгляду, на думку скаржника, аналогічних справ, де по-іншому застосовані вказані норми матеріального права.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 «Про судову практику застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України», під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Наведені заявником доводи не містять ознак неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, яке полягає у різному тлумаченні судом змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин, які згідно вимог вищенаведеної норми не є підставами для перегляду судового рішення.

Перевіривши заяву та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що справа не підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Чернігівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про визнання спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на Ѕ частини спірної квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 88,01/100 частини квартири, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Т.П. Дербенцева

Ю.Г.Іваненко

О.В. Умнова

І.М. Фаловська