Справа № 466/7590/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Баєвої О.І.

при секретарі Лелик О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на частину земельної ділянки та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, -

в с т а н о в и в:

23.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0347 га, та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-4 НОМЕР_1 від 04.06.1998 року на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та просила поновити строк позовної давності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.08.1995 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 2/5 частин житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1. На вказану частину житлового будинку вона отримала реєстраційне посвідчення № 223 від 14.09.1995 року. У власності ОСОБА_2 залишилося 3/5 частини вищевказаного житлового будинку.

У 1998 році вона та ОСОБА_2 виготовили технічні документації про виконання робіт для підготовки і видачі Державних актів на право приватної власності на землю та провели розподіл земельної ділянки, яка відводилася для обслуговування житлового будинку, пропорційно до належних їм часток у ньому.

Відтак, 04.06.1998 року вона отримала Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0347 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, серії 1-ЛВ № НОМЕР_3 на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 29.11.1997 року, а ОСОБА_2 було отримано Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0347 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, серії 1-ЛВ № НОМЕР_2 на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.04.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_2 та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2006 року, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 3/5 частини будинку АДРЕСА_1, однак не змогла успадкувати частину належної йому земельної ділянки, оскільки така не була вказана у заповіті з тих підстав, що на момент його складання у 1992 році вона не належала померлому на праві приватної власності, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача Кузик Ю.І. в судовому засіданні позов заперечив повністю та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2005 року помер ОСОБА_2. За життя йому належала земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0347 га для обслуговування житлового будинку (згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії 1-ЛВ № НОМЕР_2, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.04.1998)

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 04.06.1998 року видано Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0347 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, серії 1-ЛВ № НОМЕР_3 на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 29.11.1997 року.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано 09.03.2006 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_2 є гр. ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1. Спадкове майно, складається з 3/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до ст.ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок(крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)

У відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2006 року, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, позивач ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_2 3/5 частини будинку АДРЕСА_1, однак не змогла успадкувати частину належної йому земельної ділянки, оскільки така не була вказана у заповіті з тих підстав, що на момент його складання у 1992 році вона не належала померлому на праві приватної власності

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Щодо заяви позивача ОСОБА_1 про поновлення строку позовної давності, то в судовому засіданні встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про припинення права власності на 1/10 частини АДРЕСА_1, визнання права власності на цю частину будинку та виплату грошової компенсації її вартості. Ухвалою від 07.10.2013 року було визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку позовної давності є поважними та слід поновити строк позовної давності.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 257, 267, 377, 1225ЦК України, ст. 120 ЗК України суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЛВ № НОМЕР_2, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.04.1998 року № 258, розташовану за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 0,0347 га для обслуговування частини житлового АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0347 га для обслуговування частини житлового АДРЕСА_1, в порядку спадкування по смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О. І. Баєва