Провадження № 4с/522/225/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Одеса

Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.

при секретарі - Герасименко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 04.11.2014 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та просить визнати дії першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо відмови в закінченні виконавчого провадження № 37556895 відкритого за виконавчим листом № 1522/11013/12 від 30.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Надра грошових коштів у розмірі 404 209,13 грн. неправомірним, зобовязати Перший Приморським відділ ДВС ОМУЮ винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 37556895 відкритого за виконавчим листом № 1522/11013/12 від 30.01.2013 року, та зобовязати Перший Приморський ВДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 накладеного в рамках виконавчого провадження у звязку з закінченням виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що Приморським районним судом м.Одеси 05.10.2012 року винесено заочне рішення по цивільній справі № 1522/11013/12 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого позовні вимоги позивача були задоволено в повному обсязі. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист № 1522/11013/12 від 30.01.2013 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження першим Приморським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошової суми у розмірі 404 209,13 грн. При виконанні зазначеного виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в рамках суми 404 209,13 грн. 27.12.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 23.04.2013 року по справі № 522/5517/13-ц було скасовано заочне рішення суду від 05.10.2012 року та ухвалою суду 18.03.2014 року позовну заяву ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду. 23.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, посилаючись на те, що заочне рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, скасовано. Листом від 13.10.2014 року ДВС надало відповідь, що відсутні підстави для розгляду заяви по суті, та зняття арешту в даній ситуації може бути вирішено в судовому порядку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 27.05.2013р.) просив скаргу задовольнити, визнати дії державного виконавця Першого Приморського ВДВСОМУ щодо відмови в закінченні виконавчого провадження неправомірними та зобовязати Перший Приморський ВДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 накладеного в рамках виконавчого провадження у звязку з закінченням виконавчого провадження.

Представник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч.2 статті 386 ЦПК неявка в судове засідання державного виконавця або іншої посадової особи виконавчої служби, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 386 ЦПК суб'єктом оскарження є державний виконавець або інша посадова особа ДВС, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.10.2012 року по цивільній справі № 1522/11013/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом 30.01.2013 року виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 404209,13 грн.

Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 37556895 по виконанню виконавчого листа № 1522/11013/12 від 30.01.2013 року. (а.с. 3)

Постановою державного виконавця від 12.04.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення 404209,13 грн. (а.с. 4).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 23.04.2013 року по цивільній справі № 522/5517/13-ц, заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.10.2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. (а.с. 5)

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.03.2014 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду (а.с. 6).

23.09.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 1522/11013/12 виданого 30.01.2013 року та зняття арешту з майна боржників, який накладений в межах виконавчого провадження, у звязку з закінченням виконавчого провадження. (а.с. 7)

Листом від 13.10.2014 року Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції повідомив представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про відсутність підстав для розгляду заяви по суті та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про скасування арешту з майна. (а.с. 8) Як вбачається з вказаної відповіді, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1522/11013/12 виданого 30.01.2013 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошової суми 404209,13 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, відповідні дані внесені до реєстрів обтяження майна. 27.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що боржником ОСОБА_1 було надано до відділу ДВС копія ухвали суду про скасування заочного рішення та ухвалу суду про залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або

визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає

виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 50 закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу

державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші

дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, на момент винесення державним виконавцем постанови від 27.12.2013 року про повернення виконавчого документу на підставі п. 9 ч.1 ст. 47 закону України «про виконавче провадження», судове рішення, на підставі якого виданого виконавчий лист № 1522/11013/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошової суми 404209,13 грн., було скасовано.

Згідно ч.1 ст.7 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» держаний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. Таким чином, державний виконавець є не окремим субєктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади -ДВС, що обумовлює відповідне визначення субєкта оскарження.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Державним виконавцем не представлено суду доказів щодо спростування підстав вимог скарги.

За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість скарги та наявність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому суд вважає, що для відновлення прав боржника з викладеними фактами, державному виконавцю, в рамках виконавчого провадження по виконавчому листу № 1522/11013/12 виданого 30.01.2013 року Приморським районним судом м.Одеси, необхідно винести постанову відповідно п. 4 ч. 1 ст. 49 та ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме закрити виконавче провадження та зняти арешт, який накладений на майно боржника ОСОБА_1.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 388 ЦПК). Розподіл таких судових витрат здійснюється судом незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, оскільки відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

За таких підстав суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 60, 61,79, 88 ч.1, 208, 209-210, 212, 218, 383-389 ЦПК України, ч.1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст.ст.1, 5, 31, 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним дій та зобовязання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати неправомірними дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо відмови в закінченні виконавчого провадження (ВП №37556895) по примусовому виконанню виконавчого листа №1522/11013/12 від 30.01.2012р. виданого Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Надра» грошових коштів у розмірі 404 209,13 грн.

Зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в особі його начальника в рамках виконавчого провадження відкритого за виконавчим листом №1522/11013/12 від 30.01.2013р. вжити заходи передбачені п. 4 ч.1 ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

· винести постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з скасуванням рішення суду на підставі якого виданий виконавчий документ,

· та зняти арешт, який накладений на майно боржника ОСОБА_1.

Стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп. на користь держави.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.