Справа № 459/3306/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/6302/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретар - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 05 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Відділ державної виконавчої служби Червоноградського МУЮ у Львівській області про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 05 серпня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник відповідача ОСОБА_3 оскаржив таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала Червоноградського міського суду Львівської області від 05 серпня 2014 року про відкриття провадження у справі є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права, а саме, винесена з порушенням правил підсудності.

Зазначає, що відповідачем по справі зазначений ОСОБА_2, в той час як позивач вимоги пред»являє до органів ДВС. Крім того, на думку апелянта, ПАТ КБ «Приват Банк», не будучу стороною виконавчого провадження, взагалі не вправі звертатися в порядку цивільного судочинства з даним позовом, а з таким йому слід звертатись в порядку адміністративного судочинства.

Також, в апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що суд не звернув уваги на приписи п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Мотивує апеляційну скаргу ще й тим, що арештоване нежитлове приміщення №23 в будинку №12 по вул. Шевченка в м. Червонограді знаходиться лише в іпотеці банку і ПАТ КБ «Приват Банк» є лише іпотекодержателем описаного і арештованого майна, а не є ні власником, ні володільцем майна, на яке накладено арешт.

Просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 05 серпня 2014 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення позовної заяви позивачу у відповідності до вимог ст. 115 ЦПК України.

В судове засідання учасники судового процесу не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

За приписами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явилися.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. ст.11, 59 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно із ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справи за КАС України (ст.17) або ГПК України (ст. ст.1,12) віднесені до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Стаття 122 ЦПК України регламентує дії судді при вирішенні питання відкриття провадження у справі.

У відповідності до ст. 115 та п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду, для подання заяви до належного суду.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема, главою 1 розділ 3 щодо справ позовного провадження. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» також надані роз'яснення щодо застосування підсудності цивільних справ.

Як вбачається із позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», позов пред»явлено до відповідача фізичної особи ОСОБА_2

У цій же позовній заяві ВДВС Червоноградського МУЮ у Львівській області та Управління ДВС ГУЮ у Львівській області вказані як треті особи, які не заявляють самостійних вимог.

Позовна вимога, заявлена позивачем про звільнення майна з-під арешту, що не суперечить вимогам ст. 16 ЦК України.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що позовна вимога заявлена позивачем до неналежного відповідача, тому суд помилково прийшов до висновку про відкриття провадження у справі. Однак, колегія суддів із таким твердженням апелянта не погоджується. Адже, за приписам ст. 33 ЦПК України зміна відповідача допускається лише за клопотанням позивача. Згідно роз»ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норми цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року пред»явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, чи залишення заяв без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст.33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивачка, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та до якої пред»ялено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до часті у справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи (п.8).

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки питання залучення до участі в справі співвідповідача може бути вирішено лише на стадії судового розгляду, це не може бути підставою для відмови у відкритті провадження.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що даний спір слід розглядати як скаргу на дії державного виконавця в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до фізичної особи ОСОБА_2 про виключення майна з акт опису, обравши спосіб захисту своїх прав та інтересів, визначений ст.16 ЦК України, не порушивши межі здійснення цивільних прав в контексті вимог ст.13 ЦК України. Даний спір випливає із договорів кредиту та іпотеки, стосується забезпечення виконання зобов»язння, зокрема прав кредитодвця та іпотекодержателя, тобто вникає з цивільних правовідносин, сторони по справі є фізичними особами та жоден з них не є суб»єктом владних повноважень. А відтак, колегія судді вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що цей спір є цивільно-правовим.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України з урахуванням роз'яснень, викладених у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, такий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку предявлення кількох позовних вимог, повязаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

З матеріалів справи вбачається, що вимога позивача ґрунтується на укладеному між ним та відповідачем 03.12.2007 року, кредитному договорі, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором у цей же день було укладено договір іпотеки. Згідно із п.7 цього договору, іпотекою забезпечується виконання зобовязань боржника та вимоги іпотекодержателя, що випливають з умов кредитного договору. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення загальною площею 57,2 кв.м. будинку №12, прим.23, на пр. ОСОБА_5 в м.Червонограді Львівської області.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі враховано і встановлені законом правила виключної підсудності, оскільки майно, яке позивач просить звільнити з-під арешту, знаходиться у м. Червонограді Львівської області, що відноситься до юрисдикції Червоноградського міського суду.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про підсудність поданої позовної заяви Червоноградському міському суду Львівської області є правильним, підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 05 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_6