Справа № 415/45/14-ц
Провадження № 2/415/448/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2014 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Мягкій І.В., Добуграй В.К.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів Васильєвої В.В., Бондарєвої В.В.,

представника третьої особи Боднарчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 до ЛКП ЖЕК № 1, Лисичанської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання права на житло, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ЛКП ЖЕК № 1, Лисичанської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання права на житло, в обґрунтовування якого вказала, що позивачперебуває на квартирному обліку у відділі по обліку та розподілу житлової площі Лисичанської міської ради з 2005 року, як молодий спеціаліст - лікар.

06 лютого 2006 року між позивачем та начальником ЛКП ЖЕК № 1 укладено договір найму житла у будинках державного та комунального житлового фонду, згідно з якимпозивачу та членам сім'ї позивача, а саме: чоловіку ОСОБА_8 та сину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, надана в користування квартира АДРЕСА_1. Квартира знаходилася в незадовільненному санітарно - технічному стані, про що було складено акт від 30.01.2006 р.

В квартирі була зареєстрована відповідачка - ОСОБА_6, яка знаходилася у розшуку за скоєння кримінального злочину, та відповідач ОСОБА_7, який також не мешкав в квартирі тривалий час.

Позивач за власні кошти зробила ремонт квартири, встановила вхідні двері, які були відсутні. Також позивач встановила склопластикові двері на балкон, які були повністю зруйновані, повністю замінила санітарно - технічне обладнання в квартирі, яке було непридатне до користування, встановила в квартирі електропостачання, зробила ремонт кухні, ванній кімнати, туалету, житлових кімнат, коридору. Всього позивач оцінює свої витрати на відновлювання квартири, в якої розводилися костри на підлозі та були відсутні двері та вікна, в розмірі 32000 грн.

Позивач погодилася на вселення в зруйновану квартиру, у зв'язку з тим, що керівництво Лисичанської міської ради запевнилоїї в тому, що квартира буде надана її сім'ї на підставі ордеру, як молодому спеціалісту. Щорічно договір найму житла поновлювався, позивач сплачувала за комунальні послуги , зберігала житло. Відповідач ЛКП ЖЕК № 1 одного разу подавало позов досуду про визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, але не довели справу до завершення, залишили позов за невідомими позивачу причинами без розгляду.

В цей час ОСОБА_6 арештована та знаходиться під вартою. Але начальник ЛКП ЖЕК № 1 направляє позивачу повідомлення про звільнення квартири на підставі заяви ОСОБА_6 про надання їй вільного доступу до квартири. Позивачу не зрозуміло, яким чином особа, яка знаходиться під вартою вільно дістанеться квартири, і на яких підставах.

Відповідач ОСОБА_6 та її повнолітній син багато років не мешкають в спірній квартирі без поважних причин, щоразу не ставили питання про вселення в квартиру, в квартирі відсутні їх особисті речі на цей час і були відсутні на час вселення позивача до квартири, за ними не зберігалося право користування квартирою у встановленому законом порядку.

При тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ни ми зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_7 не мешкають в спірній квартирі без поважних причин та втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач мешкає та зареєстрована в спірній квартирі разом з малолітнім сином, іншого житла не має, з чоловіком шлюб розірвано. Протягом 7 років позивачу, як молодому спеціалісту, що перебуває на позачерговому квартирному обліку, не надали житлове приміщення, щорічно обіцяли вирішити питання по квартирі, в якійвона мешкаєпротягом 7 років. Позивач відновила зруйновану квартиру, сплачуєпротягом багатьох років за комунальні послуги, зберегла її для комунальної власності, а на цей час їй пропонують звільнити квартиру для кримінальної особи.

У позивача та її малолітнього сина відсутнє інше житло. Позивач набула право на проживання в спірній квартирі. Позивач зверталася до Лисичанської міської ради з заявою про вирішення питання про визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про видачу їй ордеру на квартиру, але відповіді не отримала. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вказане встановлює абсолютне право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Просила суд: 1) визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; 2) визнати за ОСОБА_5 та малолітнім сином ОСОБА_9 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; 3) зобов'язати ЛКП ЖЕК № 1 укласти з ОСОБА_5 договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи судом по суті, представником відповідача ЛКП «ЖЕК № 1»було подано письмове заперечення на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. КП «ЛЖЕК № 1» частково не визнає позовні вимоги ОСОБА_5 з таких підстав: до повноважень органів місцевого самоврядування в області житлово-комунального господарства»згідно з ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносяться: - облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання, відповідно до законодавства, житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань про використання нежитлових приміщень, будівель і споруд, що належать до комунальної власності; - видача ордерів на заселення житлової площі в будинках державних та комунальних організацій;

Наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, яка довгий час перебувала в розшуку за скоєння тяжкого злочину, в даний час - під вартою.

За даною адресою також зареєстровані: ОСОБА_10, який знятий з реєстраційного обліку у зв'язку з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі, ОСОБА_7.

Приблизно з 2002 року в квартирі за вказаною адресою ніхто не проживав, комунальні послуги не оплачував, в результаті чого утворилася заборгованість.

30.01.2006 року працівниками ЛКП ЖЕК № 1 був складений акт технічного стану № 107 квартири АДРЕСА_1. В результаті огляду встановлено, що віконні плетіння, міжкімнатні, балконні, вхідні двері знаходяться в незадовільному стані, сантехніка (ванна, унітаз) вимагає заміни. Вимикачі, розетки, електролічильник, мийка, газова пічка відсутні. Після огляду вхідні двері забита і опломбована.

Відносини, пов'язані з піднайм житлового приміщення, регулюються ст. 91-97 Житлового кодексу України. Згідно п. 4 ст. 34 Житлового кодексу, підпункту 4 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі Правила), затвердженими Постановою Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради 11 грудня 1984, що потребують поліпшення житлових умов вважаються особи, які не мають самостійного права на житлове приміщення. Йдеться, зокрема, про піднаймачеві житлової площі в державних квартирах.

Термін здачі житлового приміщення в піднайм визначається сторонами і, в залежності від обставин, договір може бути укладений на невизначений строк, на певний строк і на період тимчасової відсутності наймача, що виїхав з житлового приміщення з правом його збереження. Договори піднайму житла в будинках державного і громадського житлового фонду реєструються в ЖЕКах.

З метою збереження житлового фонду, виконкомом Лисичанської міськради дана квартира була надана родині ОСОБА_5 в піднайом з видачею оглядового ордера для огляду житлового приміщення від 30.01.2006 року. Оглядового ордер на житлове приміщення дає право перебування в житловому приміщенні громадян для його огляду. Ордер являє собою адміністративно-правовий акт; це наказ жіліщно-експлуатаційної організації надати громадянину і членам його сім'ї те приміщення, яке в ньому вказано. Ордер є підставою для заселення житлоплощі за договором найму в будинку державного або громадського житлового фонду. Ордер видається на виконання рішення органів місцевого самоврядування про надання житла. В даному випадку був виданий оглядовий ордер і рішення про надання житла ОСОБА_5 відсутня.

06.02.2006 року було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 і сім'я ОСОБА_5 була зареєстрована за вищевказаною адресою. В данийчас позивачка проживає в ній з неповнолітнім сином.

У жовтні 2009 року адміністрація КП ЛЖЕК № 1 звернулася в Лисичанським міського суду з позовними вимогами про визнання такими, що втратили право на житло ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

У відповідь на наш позов представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_12 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_5 і членам її сім'ї про виселення з займаного жилого приміщення та визнання договору найму житла недійсним, із залученням КП ЛЖЕК № 1 в якості 3-ї особи.

ОСОБА_7 з'явився в судове засідання один раз, надалі за повісткою суду, переданою через його представника - ОСОБА_12, не являвся.

05.02.2010 року заявою № 84 адміністрація КП ЛЖЕК № 1 відмовилася від своїх позовних вимог відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання їх такими, що втратили право на житло, щоб зберегти за собою право повторного звернення до суду.

21.05.2010 року ухвалою судді Хвіртка А. М. позовні вимоги ОСОБА_7 про виселення з квартири та визнання договору найму житла недійсними залишені без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача ОСОБА_7 судове засідання без поважних причин.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 на визначення суда було відмовлено у зв'язку з пропущеним строком на оскарження.

У 2011 році договір піднайму позивачці ОСОБА_5 був продовжений до 18.02.2012 року. 19 березня 2013 до 19.03.2014 р.

Старший син ОСОБА_10 звільнився з місць позбавлення волі і в кінці червня 2012 звертався до прокуратури м Лисичанська з питаннямстосовно того, що в квартирі проживає інша сім'я і він не може в неї вселитися, результат звернення нам невідомі.

15.07.2013 р. в КП «ЛЖЕК № 1» зареєстрований адвокатський запит адвокта ОСОБА_12, який надає юридичну допомогу гр. ОСОБА_6з питання вселення в квартиру АДРЕСА_1.

В квартиру ОСОБА_6 вселялась з родиною за ордером і є основним квартиронаймачем, у зв'язку з її зверненням з питання вселення в квартиру, «ЛЖЕК № 1» було направлено ОСОБА_5 повідомлення про розірвання договору найму і звільнення квартири за вищевказаними обставинам і в зв'язку з наявною заборгованістю по оплаті послуг ЖЕКу згідно п. 1.3.3, 2.1.1., 4.4 договору.

Станом на 01.01.2014 року заборгованість по оплаті послуг ОСОБА_5 становить 1 104,96 грн.

Дострокове розірвання допускається при невиконанні чи неналежному виконанні договору як піднаймачів, так і проживаючими з ним особами.

На відміну від наймача, піднаймач житла в будинках державного або громадського житлового фонду незалежно від тривалості проживання в даному приміщенні не набуває самостійного права на користування ним та на поновлення договору піднайму. Після закінчення терміну договору, а у відповідних випадках незалежно від цього, він повинен звільнити приміщення, інакше буде виселений в судовому порядку без надання іншого житла. Піднаймач зобов'язаний у цьому випадку звільнити займане приміщення не тільки на вимогу наймача, але і на вимогу наймодавця (ЖЕКу).

Утримання під вартою ОСОБА_6 є поважною причиною не проживання у спірній квартирі.

КП «ЛЖЕК № 1» є балансоутримувачем комунального майна, в даному випадку квартири АДРЕСА_1.

Як вже зазначено вище, право розпорядження комунальним майном, у чиїй власності воно перебуває, належить до повноважень органів місцевого самоврядування.

На підставі цього, КП «ЛЖЕК № 1» не визнає позовні вимоги ОСОБА_5 про зобов'язання укласти з нею договір найму житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1.

В даний час не минув термін дії договору найму жилого приміщення спірної квартири, укладеного між КП «ЛЖЕК № 1» і ОСОБА_5 на період з 19.03.2013 р. по 19.03.2014 р.

Проти позовних вимог ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право на житло ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в спірній квартирі КП «ЛЖЕК № 1», не заперечує.

До початку розгляду справи судом по суті, відповідачем ОСОБА_7 було надано письмове заперечення, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та розглянути справу за його відсутності. В обґрунтування заперечення зазначив, що ОСОБА_5 до нього був пред'явлений позов про визнання його такою особою, що позов ОСОБА_5 до ньоговін не визнає, вважає його необгрунтованим, він не мав раніше і до теперішнього часу розпоряджатися вказаною квартирою, оскільки позивач та члени її родини були вселені в квартиру з порушенням чинного Законодавства. Коли він неодноразово прибував за місцем своєї реєстрації, то не мав можливості навіть зайти в квартиру, оскільки в квартирі були змінені вхідні двері із замками, до якої у нього не було ключів, в квартиру його позивач і члени її родини не пускали, пояснюючи, що квартира належить вже ім.

З моменту коли стався злочин, в якому його матір надалі звинуватили і оголосили її розшук, а це був серпень 1996 року, він залишився один у віці 12 років, батько в той час з матір'ю не проживав і він був один а, відповідно, в силу свого малолітнього віку, він не міг забезпечувати своє проживання і був змушений, кинути квартиру та виїхати до своїх родичів - бабусі і дідуся в місто Мелітополь, де змушений проживати до теперішнього часу, т.к. квартира в якій він зареєстрований зайнята іншими особами і вони категорично відмовляються її звільняти, вважаючи її своєю власністю.

У 2009 році він звертався в ЖЕК №1 із заявою про надання йому доступу в квартиру за місцем його реєстрації, проте співробітники ЖЕК не змогли нічого зробити оскільки ОСОБА_5 і члени її сім'ї відмовили у звільненні квартири, потім в 2010 році він звертався з позовною заявою в Лисичанський міський суд про виселення позивача та членів її сім'ї з зазначеної квартири, однак, позов судом було залишено без розгляду, в зв'язку з його повторною неявкою в судове засідання , оскільки у нього не було коштів на дорогу, щоб приїжджати в судові засідання.

Позивачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги позивачки. Підтвердила доводи, викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов в повному обсязі.Додатково додала, що позивач є добросовісним користувачем. Не заперечує факту вселення ОСОБА_5 на незаконних підставах, однак, вважає, що на той період часу, тобто вселення позивача у спірну квартиру, відповідачі були такими особами, що втратили право користування спірною квартирою. ОСОБА_5 була вселена на підставі оглядового ордеру та договору найму житлового приміщення. Під час вселення, спірна квартира була в непридатному для користування та проживання стані. Сусіди скаржились на попередніх користувачів спірної квартири. ОСОБА_5 та її родина зробили у спірній квартирі капітальний ремонт, але без згоди наймодавця. Постійно сплачували комунальні послуги. Деякий час потому почала отримувати з ЖЕКу листи щодо звільнення спірної квартири, у зв'язку з тим, що з'явилася ОСОБА_6 та бажає знову проживати у даній квартирі. Вважає, що при укладенні договору найму виконком ввів в оману позивача щодо реальних обставин укладення з нею договору найму житлового приміщення.

В судовому засіданні представник відповідача ЛКП «ЖЕК № 1» Васильєва В.В. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, підтримала письмові заперечення у повному обсязі, однак проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Суду пояснила, що позивач знала, що договір найму житлового приміщення з нею укладався тимчасово, на період відсутності відповідачки ОСОБА_6 Так, у попередніх договорах найму, укладених з позивачем, було чітко зазначено, що вона тимчасово наймає спірну квартиру з зазначенням у договорі найму житла умови щодо майбутнього її звільнення. У подальших договорах позивач відмовилася від зазначення пункту у договорі найму стосовно того, що вона зобов'язується добровільно з'їхати зі спірної квартири, тому в останніх договорах відсутнітакі умови договору. Позивач була заселена у спірну квартиру на підставі оглядового ордеру та договорів найму. У судовому порядку відповідач ОСОБА_6 не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, тому вважає, що законним квартиронаймачем на теперішній час є відповідач ОСОБА_6, яка проживала у спірній квартирі з 1986 року. Окрім цього, строк дії останнього договору найму з позивачем закінчився. Спірна квартира не відноситься до фонду тимчасового проживання і є у комунальній власності.

В судовому засіданні представник відповідача Лисичанської міської ради Бондарєва В.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що позивач при укладанні договорів найму розуміла, що вони носять тимчасовий характер і що вона змушена буде звільнити спірне приміщення у разі з'явлення відповідачів по справі - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Окрім цього, ОСОБА_5 перебуває на квартирному обліку у відділі по обліку та розподілу житлової площі Лисичанської міської ради з 2005 року, як молодий спеціаліст та не знята з нього. Знаходиться у черзі під номером № 217. Також вважає, що строк дії останнього договору найму, укладеного позивачем щодо спірної квартири, сплинув. З позовом про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування спірною квартирою, після звільнення її -під варти, до суду ніхто не звертався. Отже,ОСОБА_6 продовжує бути наймачем спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_7в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.До суду надав письмове заперечення на позовну заяву позивача, у якій просив у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити та розглядати справу за його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_12позов не визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради - Боднарчук Л.І. проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд захистити інтереси дитини.

Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач ОСОБА_5 вважає відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а себе добросовісним користувачем та наймачем спірної квартири, за яким необхідно визнати право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Цим правом закріплена недоторканість житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.

У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» (PowellandRaynerv. theU.K.) від 21.02.1990 р., статус рішення - остаточне).

Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gilowv. theU.K.) від 24.11.1986 р., статус рішення - остаточне), так і на наймача житла (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» (Larkosv. Cyprus) від 18.02.1999 р., статус рішення - остаточне).

З позовної заяви вбачається, що до суду звернулася ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 до ЛКП ЖЕК № 1, Лисичанської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання права на житло, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради.

Представник позивача у зазначеній позовній заяві просить суд: 1) визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; 2) визнати за ОСОБА_5 та малолітнім сином ОСОБА_9 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; 3) зобов'язати ЛКП ЖЕК № 1 укласти з ОСОБА_5 договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

За позовами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід враховувати, позивачем в даній категорії справ може бути наймодавець житла або один з наймачів житла. Відповідно відповідачем по справі буде особа, яка втратила право користування житлом.

У спорах про визнання права користування житловим приміщенням з позовом може звернутися особа, яка вважає, що набула право користування житловим приміщенням або наймач житла. Відповідачем у даній справі може бути лише наймодавець житла.

На підставі викладеного, суд вважає доцільним розглянути насамперед позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_5 та малолітнім сином ОСОБА_9 права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 для того, щоб встановити чи може бути ОСОБА_5 позивачем в частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; та зобов'язання ЛКП ЖЕК № 1 укласти з ОСОБА_5 договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради № 480 від 16.08.2005 року про облік, розподіл та обміну житлової площі, ОСОБА_5, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, склад сім'ї 3 чол., було поставлено на квартирний облік в загальноміську загальну чергу (а.с. 12).

Згідно з копією оглядового ордеру від 30.01.2006 року, наданим відділом по обліку, розподілу та приватизації житлової площі Лисичанської міської ради, вбачається, що оглядовий ордер даний ОСОБА_5 для огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З 2006 року між КП «ЛЖЕК № 1» та ОСОБА_5 кожного року укладались договори найму житлового приміщення, останній від 19.03.2013 року, предметом якого відповідно до п. 1.1. договору, КП ЛЖЕК № 1 надає ОСОБА_5 та членам її сім'ї: сину ОСОБА_9 право на тимчасове користування житлом на строку до 19 березня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21, 22, 57).

Згідно з копією довідки № 674 від 16.07.2013 року, наданою ЛКП «Паспортна служба» ОСОБА_5 проживає за договором, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та займає жилу площу 2 кімнати 31,10 м2 ізольовані на 5-му поверсі 5-ти етажного будинку, який належить ЖЕКу № 1. Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_6 На житловій площі проживають та прописані 5 чоловік: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, її син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 за договором з 2006 року; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 за договором з 2006 року; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, за договором з 2006 року (а.с. 13).

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого15.12.2006 року Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 07.02.2006 року (6-8).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданим 04 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 745. Батьком дитини записаний ОСОБА_8, матір'ю - ОСОБА_5 (а.с. 14).

Згідно з копією рішення Лисичанського міського суду № 2-2272/11 від 03.11.2011 року, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було розірвано. Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишилось «ОСОБА_5» (а.с. 15).

Згідно з копією акта технічного стану № 107 від 30.01.2006 року, комісією у складі: майстра ЛКП ЖЕК №1 ОСОБА_16, електрика в присутності ОСОБА_5 була оглянута квартира АДРЕСА_1. В результаті огляду встановлено: віконні плетіння, міжкімнатні, балконні, вхідні двері знаходяться в незадовільному стані, сантехніка (ванна, унітаз) вимагає заміни. Вимикачі, розетки, електричні лічильник, мийка, газова пічка відсутні. Після огляду вхідні двері забиті та опломбовані (а.с. 16).

Згідно з копією акту від 09.10.2006 року, за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживають. ОСОБА_6 оголошена у розшук. Відомості про місцезнаходження ОСОБА_7 відсутні більше 2-х років. У теперішній час за даною адресою проживають ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9(а.с. 17).

На підставі викладеного, суд доходить висновку та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що позивач ОСОБА_5 була вселена та тимчасово зареєстрована разом зі своїм сином ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1, на підставі оглядового ордеру та договорів найму житлового приміщення.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно з копією службового ордера № 1067 від 02.01.1986 року, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів міста Лисичанська, ОСОБА_6 отримала службовий ордер на право заняття двох кімнат в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 62).

Згідно з копією рішення Лисичанської міської ради народних депутатів № 47 від 18.02.1994 року, було змінено правовий режим службових квартир, в тому числі, і квартири за адресою: АДРЕСА_1, житлова площа 31,10 кв.м., яка знаходиться на балансі КП «ЖЕК №1» (а.с.63-64). Отже, до 1994 року спірна квартира мала статус службової квартири.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у своїй ухвалі від 01 червня 2011 року зазначила, що у ч. 1 ст. 122 ЖК України передбачено, що єдиною підставою для вселення у надане службове приміщення є спеціальний ордер, який видається виконкомом районної, міської, районною в місті Ради на підставі рішення про надання службового жилого приміщення.

Таким чином, відповідач ОСОБА_6 була вселена у спірну квартиру на законних підставах та у спосіб, передбачений законодавством, а саме: на підставі спеціального ордеру на квартиру, яка на час вселення мала статус службової квартири.

Згідно з довідкою № 5685 від 04.05.2014 року, наданою Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, розшукувалась в період з 01.03.1997 року по 30.06.2013 рік Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області та знаходилась в міждержавному розшуку за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ст. 115 КК України (а.с. 93).

Згідно з вироком Лисичанського міського суду № 1-КП/415/19/14 від 21.03.2014 року, ОСОБА_6 було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 17, 93 п.п. «а», «і» КК України (1960р.), ч. 2 ст. 187 КК України (2001 р.). На підставі ч. 5 ст.72 КК України, звільнена від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України (а.с. 99-102).

З досліджених документіввстановлено, що ОСОБА_6 була відсутня за місцем мешкання більше шести місяців (з 1997 - 2014 рр.).

04 жовтня 2012 року ОСОБА_5 надала до міському голові м. Лисичанська Дунаєву С.В. заяву, у якій просила розглянути питання про видачу ордеру та визнання її відповідальним квартиронаймачем (а.с. 18).

Виконавчий комітет Лисичанської міської ради на письмове звернення гр. ОСОБА_5 про видачу ордеру та визнання її відповідальним квартиронаймачем на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, дав наступні роз'яснення: Ордер видається на юридично та фактично вільне житлове приміщення. На вищевказану квартиру не може бути виданий ордер, а відповідно, і укладається договір найму, так як в квартирі зареєстровані: ОСОБА_6, квартиронаймач, ОСОБА_7 та сім'я, у складі 3-х чоловік, як піднаймачі (а.с. 19).

Згідно з копією письмової відповіді начальника УГЖКГ № 649 від 27.11.2007 року щодо зняття з реєстраційного обліку осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1, то за даною адресою зареєстровані ОСОБА_6, - мати, ОСОБА_7 - син та ОСОБА_10 - син, яких зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, не має законних підстав (а.с.20).

На підставі викладеного, що також не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, суд доходить висновку, що відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в судовому порядку особами такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не визнавались та з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, не зняті, а отже, є наймачами квартири за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з довідкою № 233/01-02 від 17.02.2014 року, наданою управлінням власності Лисичанської міської ради, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, є об'єктом права комунальної власності територіальної громади м. Лисичанська та перебуває на балансовому обліку комунального підприємства «ЛЖЕК № 1» (а.с. 56).

З 2006 року між КП «ЛЖЕК № 1» та ОСОБА_5 кожного року укладались договори найму житлового приміщення, останній від 19.03.2013 року, предметом якого відповідно до п. 1.1. договору, КП ЛЖЕК № 1 надає ОСОБА_5 та членам її сім'ї: сину ОСОБА_9 право на тимчасове користування житлом на строку до 19 березня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21, 22, 57).

Водночас, єдиною правовою підставою для укладання договору найму і відповідно вселення до жилих приміщень державного або комунального житлового фонду є ордер (ст. 58 ЖК України). Договір житлового найму укладається на невизначений термін, оскільки громадяни отримують житло у безстрокове користування.

Крім наймача правом користування житловою площею наділені члени його сім'ї, які вселилися до приміщення в установленому законом порядку. Інші можуть вселитися і користуватися жилим приміщенням лише за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом із наймачем.

Так, з договорів найму від 06.02.2006 року та від 18.02.2009 року вбачається, що однією з умов договору, є умова щодо звільнення ОСОБА_5 займаного житла за адресою: АДРЕСА_1, у разі прибуття основних квартиронаймачів. Договір найму від 19.03.2014 року такої умови не передбачає.

З аналізу умов договорів найму від 06.02.2006 року та від 18.02.2009 року вбачається, що позивачем не заперечувалось факту того, що відповідачі є основними наймачами спірної квартири.

06.06.2013 року ОСОБА_6 надала до ЛКП «ЖЕК № 1» заяву, у якій просила надати їй вільний доступ та право вільно розпоряджатись її житлом, шляхом розірвання договору найму та звільнення квартири громадянки ОСОБА_5 (а.с. 59).

07.09.2009 року ОСОБА_7 подав до КП «ЛЖЕК № 1» заяву, у якій просив надати йому доступ до квартири за місцем його реєстрації по адресу: АДРЕСА_1, для подальшого проживання в ній. Заборгованість по квартплаті зобов'язався погасити в повному обсязі до кінця року (а.с. 88).

Згідно з попередженням КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» № 423 від 15.07.2013 року, на підставі заяви ОСОБА_6 про надання вільного доступу в квартиру та виселення піднаймача, ОСОБА_5 було запропоновано звільнити займане житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_1, у строк до 25.07.2013 року, повідомивши представника КП «ЛЖЕК № 1» для обстеження технічного стану квартири та складання акта прийому - передачі (а.с. 10, 60).

Згідно з повторним попередженням КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» № 454 від 06.08.2013 року, на підставі заяви ОСОБА_6 про надання вільного доступу в квартиру та виселення піднаймача, систематичного не внесення плати за користування житловим приміщенням більш ніж пів року, ОСОБА_5 було запропоновано звільнити займане житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_1, у строк до 16.08.2013 року, повідомивши представника КП «ЛЖЕК № 1» для обстеження технічного стану квартири та складання акта прийому - передачі (а.с. 61).

ОСОБА_5 займане спірне житло на час подання позовної заяви не звільнила.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначає, що вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані в даному жилому приміщенні, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами тощо. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

Отже, при вирішенні спорів щодо визнання права користування жилим приміщенням треба враховувати, що однією з суб'єктивних підстав виникнення права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням є вселення у нього в установленому законом порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 була вселена та тимчасово зареєстрована разом зі своїм сином ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1, що об'єктом права комунальної власності територіальної громади м. Лисичанська та перебуває на балансовому обліку комунального підприємства «ЛЖЕК № 1», на підставі оглядового ордеру та договорів найму житлового приміщення. В той час, яквідповідач ОСОБА_6 була вселена у спірну квартиру на законних підставах та у спосіб, передбачений законодавством, а саме: на підставі спеціального (службового) ордеру на квартиру, яка на час вселення мала статус службової квартири. Відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в судовому порядку особами такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не визнавались та з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, не зняті, а отже, є наймачами квартири за адресою: АДРЕСА_1.Водночас, письмової згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вселення позивачки та її сина у спірну квартиру не надавали.

На підставі викладеного, з урахуванням норм діючого цивільного та житлового законодавства, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_5 була вселена до наймача ОСОБА_6 у спірну квартиру АДРЕСА_1 з порушенням встановленого порядку вселення осіб до наймачів, а отже, у позивача не виникло права на спірне житло, тобто ОСОБА_5 та її син не набули права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 установленомузаконо порядку, у зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання за ОСОБА_5 та малолітнім сином ОСОБА_9 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, у письмових запереченнях ЛКП «ЖЕК № 1» зазначає, що з метою збереження житлового фонду, виконкомом Лисичанської міськради спірна квартира була надана родині ОСОБА_5 в піднайом з видачею оглядового ордера для огляду житлового приміщення від 30.01.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу ст. 774 ЦК України, суд доходить висновку, що ЛКП «ЖЕК № 1» не мало правових підстав на укладання договору піднайму з позивачем ОСОБА_5, адже ЛКП «ЖЕК № 1» не може бути стороною договору піднайму в розумінні ст. 774 ЦК України.

Щодо позовних вимог в частині визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язання ЛКП ЖЕК № 1 укласти з ОСОБА_5 договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

За позовами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід враховувати, позивачем в даній категорії справ може бути наймодавець житла або один з наймачів житла. Відповідно відповідачем по справі буде особа, яка втратила право користування житлом.

У зв'язку з тим, що судом відмовлено позивачу ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_5 та її малолітнім сином ОСОБА_9 права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, то суд доходить висновку, що ОСОБА_5 не набула статусу наймача спірної квартири, а отже, у неї не виникло право, як у належного відповідача, на звернення до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язання ЛКП ЖЕК № 1 укласти з ОСОБА_5 договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 30 Конституції України, ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» (PowellandRaynerv. theU.K.) від 21.02.1990 р., статус рішення - остаточне, рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gilowv. theU.K.) від 24.11.1986 р., статус рішення - остаточне, рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» (Larkosv. Cyprus) від 18.02.1999 р., статус рішення - остаточне, ст.ст. 58, 122 ЖК України, ст.ст. 29, 774 ЦК України,ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовуОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 до ЛКП ЖЕК № 1, Лисичанської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання права на житло, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА