Провадження № 2/755/4872/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Сиченко К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення з квартири посилаючись на те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1. 05.06.1991 року ордер на спірну квартиру був змінений і наймачем стала ОСОБА_2, яка є її дочкою. Відповідач має алкогольну залежність, веде аморальний спосіб життя та не працює. В стані алкогольного сп'яніння відповідач систематично руйнує та псує жиле приміщення. Тому позивач просить суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпровське РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпровське РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти її з реєстраційного обліку.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що спірна квартира була отримана нею в 1991 році на сім'ю з трьох осіб. З часу заселення позивач в квартирі не проживала, вона одружилась, виписалась до чоловіка і переїхала на постійне місце проживання до нього. В квартирі постійно проживала вона та її донька ОСОБА_3 Позивач стала постійно проживати в спірній квартирі з 2003 року та хоче отримати повністю всю квартиру. Спірна квартира є єдиним її житлом, а тому просила суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_2 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, 05 червня 1991 року було видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Довідкою Форма № 3 підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 на даний час зареєстрована та проживає відповідач (а.с.7).

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач зловживає спиртними напоями та перебуваючи в п'яному вигляді вчиняє постійні сварки, що унеможливлює спільне проживання.

Позивач неодноразово зверталась з заявами до органів внутрішніх справ з приводу того, що її донька постійно вчиняє з нею сварки та конфлікти. Листами Дніпровське РУ ГУ МВС України в м. Києві було повідомлено ОСОБА_1 про те, що у відношенні її доньки ОСОБА_2 було складено адміністративний матеріал за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.19, 20).

Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що вона є опікуном свого правнука ОСОБА_5, який є сином доньки відповідача ОСОБА_6 Дитина в проживаючи в квартирі бачить всі ці сварки та конфлікти, які відбуваються з боку відповідача, що негативно впливає на психіку, поведінку та самопочуття дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_1 зверталась в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав, позов було задоволено (а.с.10-11).

З витягу з розпорядження Дніпровської РДА у м. Києві від 11.06.2007 року № 641 вбачається, що ОСОБА_1 призначена опікуном над малолітнім правнуком ОСОБА_5, в зв'язку з тим, що мати-одиначка ОСОБА_6, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.05.2007 року позбавлена батьківських прав (а.с.9).

Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Заперечуючи проти позову відповідач пояснила, що позивач розгромила квартиру, вона неодноразово зверталась до міліції з приводу того, що ОСОБА_1 створює неможливі умови спільного проживання, постійно влаштовує сварки. Спірна квартира є єдиним її житлом, а тому в разі виселення й ніде буде проживати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судове засідання відповідач не надала докази, які б спростовували докази позивача, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази та приймає до уваги лише докази, які містяться в матеріалах справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» п.17 роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського

впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

В судовому засіданні достовірно встановлено, що до відповідача не застосовувались заходи попередження або заходи громадського впливу, при наявності яких суд мав би можливість виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи те, що відповідач зловживає спиртними напоями та перебуваючи в п'яному вигляді постійно вчиняє сварки, руйнує та псує жиле приміщення, чим порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому вчинення всіх вищевказаних дій та в разі, якщо будуть вчинятися такі дії відповідач підлягатиме виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки, квартира АДРЕСА_1 для відповідача є єдиним місцем для її проживання, крім того, до відповідача не застосовувались заходи попередження судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, тому суд вважає, що відповідача неможливо на даний час виселити з квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 116 ЖК Української РСР, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 10, 58, 60, 131, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про неприпустимість вчинення в майбутньому дій, які порушують правила співжиття в квартирі АДРЕСА_1 і робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Н.О. Яровенко