Апеляційний суд Житомирської області
Справа №294/1843/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мельничук О. О.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 215 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк, або кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1М.(надалі позичальник). Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26 липня 2007 року у сумі 59 895,43 доларів США. В обґрунтування позову посилалося на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 46 859,78 доларів США та 125 грн. заборгованості, включаючи нараховані відсотки та неустойку. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Просить рішення змінити щодо часткового стягнення неустойки, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що заочне рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені та штрафів ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження тяжкого матеріального стану відповідача, що могло б бути обставиною, що має істотне значення, відтак у суду не було підстав для зменшення розміру пені. Штраф та пеня настають при різних обставинах порушення зобовязання зі сторони боржника та є різними видами відповідальності, тому суд помилково застосував положення ст. 61 Конституції України.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що рішення ухвалене за відсутності відповідача, але останній не був повідомлений про розгляд справи. Всупереч п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, під час укладення кредитного договору позивач не попереджав ОСОБА_1 про будь-які можливі валютні ризики під час виконання зобовязання за кредитним договором, а тому, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», всі валютні ризики під час виконання вказаного договору несе безпосередньо банк.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення ч.3 ст.551 ЦК України, зменшив розмір пені до 11 591,47 дол. США та розмір штрафу до 125 грн. і 1 425,64 дол. США, виходячи із співмірності розміру неустойки до розміру боргу за основним зобовязанням, незаконного встановлення умовами кредитного договору подвійної відповідальності у вигляді пені та штрафу за одне і те саме порушення, тобто за невиконання відповідачем договірних зобовязань, та неправомірного нарахування штрафу на пеню. При цьому, пославшись на ст.1050 ЦК України, суд першої інстанції вважав, що йдеться про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 26 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №PLOKGA00000089, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу готівкою 20 000 дол. США, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, строком повернення кредиту до 26 липня 2012 року (а.с.8-10).

У матеріалах справи відсутні докази того, що кредитний договір або його окремі частини визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Із копії заяви на видачу готівки від 26 липня 2007 року вбачається, що банк свої зобовязання виконав, тобто надав грошові кошти (а.с.12). Сторони таку обставину визнали.

Однак, відповідач належно тіло кредиту не повернув, проценти за користування кредитом та щомісячну комісію за надання фінансового інструменту не сплатив.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п.п. 2.2.2,2.2.3 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно п.5.4 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, то позивач, відповідно до умов кредитного договору, станом на 22 вересня 2014 року нарахував заборгованість на загальну суму 59 895,43 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 вересня 2014 року за курсом 13,48 грн. складає 807 390,48 грн., яка включає заборгованість: за тілом кредиту у сумі 13 932,74 дол. США, по процентах за користування кредитом 18 709,93 дол. США, по щомісячній комісії за надання фінансового інструменту 1 200 дол. США, пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 23 182,94 дол. США, штраф (фіксовану частину) 18,55 дол. США, штраф (процентну складову) 2 851,28 дол. США, що підтверджується розрахунком (а.с.4-6).

Умовами кредитного договору та графіком погашення кредиту, що є його невідємною частиною, встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) до 26 липня 2012 року, а банк подав позов 04 грудня 2014 року, тобто після настання строку повернення останнього платежу, а тому висновок суду першої інстанції про те, що банк вимагає дострокового повернення частини позики, що залишилася, є помилковим.

Посилання банку у апеляційній скарзі на те, що штраф та пеня настають при різних обставинах порушення зобовязання зі сторони боржника та є різними видами відповідальності, та помилкове застосування судом першої інстанції положення ст. 61 Конституції України спростовуються з наступних мотивів.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника, основаних на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та згідно вимог ст.360-7 ЦПК України має враховуватися при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у стягненні штрафу банку відмовляється.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні докази спростування відповідачем розрахунку, проведеного позивачем, заборгованості щодо суми тіла кредиту, суми процентів за користування кредитом, щомісячної комісії та пені.

Доводи апеляційної скарги банку відносно відсутності підстав для зменшення розміру пені не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конструкція ч.3 ст.551 ЦК України не передбачає наявності заяви відповідача.

У абзаці другому пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам розяснено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Так, розмір пені у сумі 312 506 грн. 03 коп. значно перевищує розмір неповернутої частини кредиту (13 932,74 дол. США, що еквівалентно 187 813,34 грн.). Істотного значення для розгляду даної справи має та обставина, що з часу одержання кредиту та до 17 лютого 2010 року відповідач намагався виконувати свої зобовязання (доводиться розрахунком заборгованості). Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про можливість зменшення розміру пені з 312 506,03 грн. до 188 000 грн. згідно ч.3 ст.551 ЦК України.

При розгляді справи суд першої інстанції не звернув уваги на зміст умов договору, а саме, його пункт 4.1, який передбачає, що пеня сплачується в гривневому еквіваленті навіть тоді, коли кредит надається в іноземній валюті.

Таким чином, на підставі ст.309 ЦПК України та, керуючись ст.ст.509,526,533,611-612,624,628,629,631,638,1054 ЦК України, апеляційний суд скасовує заочне рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов банка задовольняє частково, стягуючи з відповідача на користь позивача 13 932,74 дол. США заборгованості по тілу кредиту, 18 709,93 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 200 дол. США заборгованості по щомісячній комісії та 188 000 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У стягненні решти пені у сумі 124 506,03 грн. та штрафу у сумі 38 685,25 грн. (фіксованої частини + процентної складової) відмовляється за безпідставністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, покладається на відповідача у сумі 2 471,56 грн. (а.с.1).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача відносно того, ОСОБА_1 не був повідомлений про розгляд справи спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до довідки Чуднівського РС УДМС України в Житомирській області від 10 грудня 2014 року ОСОБА_1 з 04 вересня 2009 року знявся з реєстрації за адресою, яку зазначав при укладенні кредитного договору та вибув у м. Полтаву (а.с.23). Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач викликався в суд через оголення у пресі (а.с.50). Посилання представника відповідача на те, що в оголошенні, розміщеному на шпальтах газети «Урядовий курєр» від 18 березня 2015 року №49, не зазначено рік народження відповідача, що виключає ідентифікацію особи боржника, є надуманими, оскільки зміст оголошення не унормовано та у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач після одержання кредиту повідомив банк про своє нове місце проживання.

Представник відповідача приймав участь при перегляді справи в апеляційній інстанції. Реалізацію прав забезпечено.

Посилання у апеляційній скарзі представника позивача на те, що під час укладення кредитного договору банк не попереджав ОСОБА_1 про будь-які можливі валютні ризики під час виконання зобовязання за кредитним договором не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, пункт 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 (надалі - Правила), передбачає, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попереджати споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязання за кредитним договором несе споживач.

Однак, відповідні Правила набрали чинності лише 12 листопада 2007 року та на час укладення кредитного договору не діяли, а тому на спірні правовідносини не поширюються.

Такими чином, відсутні правові підстави, що передбачені у ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», для покладання тільки на банк всіх валютних ризиків під час виконання кредитного договору.

Окрім того, умови кредитування розписані у договорі та сукупна вартість кредиту вираховується з графіку його погашення, що є невідємною частиною договору, а тому на час укладення кредитного договору в іноземній валюті фактично відповідач мав інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Решта доводів апеляційної скарги представника відповідача також не спростовує висновків суду апеляційної інстанції, оскільки з змісту заява про перегляд заочного рішення не йдеться про наміри заявити про застосування позовної давності, а також відсутні докази того, що відповідач виконав свої зобовязання належним чином.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 липня 2007 року на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАК» 13 932,74 дол. США заборгованості по тілу кредиту, 18 709,93 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 200 дол. США заборгованості по щомісячній комісії, 188 000 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та 2 471,56 грн. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: