Провадження №2/369/4036/14
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

25.11.2014 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Крюківщинської сільської ради Київської області про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх батько, який проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Вишнівською міською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва на спадщину на земельні ділянки за законом.

Оскільки згідно матеріалів інвентаризації справи на будинок не зареєстрований, нотаріусом у видачі свідоцтва на спадщину на спірний будинок було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.10.2014 №974/02-31.

Позивач ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння та управління будинком, користується ним та присадибною земельною ділянкою, проте не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на будинок, так як її батько при житті не отримав свідоцтво на право власності на нього.

16.09.2014 за заявою ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт.

Просили визначити за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на будинок АДРЕСА_1, загальною житловою площею 77, 2 кв. метрів та зазначити визнання права власності на сільськогосподарські забудови та споруди на ОСОБА_2: (Д) гараж, (Ж) баня, (В) сарай, (3) вбиральня, (К) погріб, (Л) літня кухня, (№1) колодязь, (№2-5) огорожа, (І) свердловина.

Узаконити прибудови, які були зроблені у 2014році, де вказано в технічному паспорті і зроблено відповідні записи.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали.

Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивачів, який проживав за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті позивачі отримали свідоцтва на спадщину на земельні ділянки за законом.

Земельну ділянку 0,0959 га кадастровий номер: :01:012:5001 успадкувала ОСОБА_1, а земельну ділянку 0,0960 га кадастровий номер: :01:012:5003 успадкував ОСОБА_2 Ці земельні ділянки розташовані за однією адресою: АДРЕСА_1.

Згідно матеріалів інвентаризації справи, спірний будинок не зареєстрований, тому у видачі свідоцтва на спадщину а саме на житловий будинок позивачам відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.10.2014 №974/02-31.

Як на доказ своїх позовних вимог, позивачі посилаються на технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок який виготовлено станом на 16.09.2014 , з якого вбачається, що в спірному будинку знаходяться збудовані самочинно прибудови літера а4 також літня кухня , літера «Л» також самочинно збудовані приміщення 1-5 площею 4, 7 кв. м.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов»язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Але спірний будинок, не зданий в експлуатацію, оскільки в ньому є самовільно побудовані приміщення, а тому не належав померлому на час його смерті.

Також визнання права власності на господарські будівлі, , що складають з житловим будинком одне ціле, окремо згідно діючому законодавству виключається.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 331 ЦКУ до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Виходячи зі змісту ч.ч. 1 та 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦКУ, ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі, коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки спадкове майно , на яке претендують позивачі не належали померлому на час його смерті , то й відсутні права , які підлягають захисту.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинні були довести суду позивач, це наявність у них прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, позивачі визнають, що спірний будинок не зданий в експлуатацію, є самовільні прибудови , надвірні будівлі , свідченням чого є їх вимога про узаконення прибудов та надвірних будівель, необґрунтовано заявляють вимоги про визнання права власності на спірне майно.

Таким чином, вимоги позивачів в частині узаконення самовільно побудованих приміщень та надвірних будівель, не ґрунтуються на законі та не входить до компетенції суду.

Тобто, позивачі не довели тих обставин на які посилалися як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачам їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 182, 331, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Крюківщинської сільської ради Київської області про визнання права власності на житловий будинок, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: