ЛИСИЧАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 415/4596/13-ц

провадження № 2/415/33/14

18.02.2014 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючого судді Томчишена С.В.,

при секретарі судового засідання Гавриленко В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», в якому в подальшому після залишення за заявою представника позивача позову без розгляду в частинні вимог до ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» про стягнення моральної шкоди та залученням остатнього до участі у справі як третьої особи, зміни розміру та предмету позовних вимог та уточнення найменування належного відповідача через допущення помилки у зазначені його назви Лисичанський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), просив: стягнути на його корить з відповідача 7182 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та франшизу в сумі та 500 грн., а також 8000 грн. на компенсацію завданої моральної шкоди (а.с. 3-4,96,102,108,109).

В обгрунтування позову позивач посилався на те, що 04 березня 2013 року третя особа у справі ОСОБА_3, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, керуючи належним останньому транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ 2104 (державний номер НОМЕР_1) допустив порушення правил дорожнього руху (п. 16.12 ПДР України), в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій в результаті зіткнення було пошкоджено автомобіль позивача марки HYNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_2, який належить йому на праві власності.

Позивач зазначав, що на відновлення автомобіля він витратив 46250 грн. та при цьому втрата його товарної вартості після відновлювального ремонту скала 6682 грн., а тому вважав, що вартість завданої йому матеріальної шкоди становить 52932 грн. Зазначав, що частину матеріальної шкоди було відшкодовано страховою компанією третя особа у справі, при цьому розмір відшкодування становив 45750 грн. У звязку з цим просив стягнути з відповідача різницю між вищевказаним розміром матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 7182 грн. а також франшизу в розмірі 500 грн. як грошову суму, яка не увійшла до страхового відшкодування.

У судовому засіданні позивач та його представник поданий позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини (а.с. 304,95-96). Разом з цим у судовому засіданні, що відбулося 18 лютого 2014 року, позивач пояснив суду, що оплатив роботи з відновлення його автомобіля 15 травня 2013 року по завершенню ремонту, коли автомобіль вже був зібраний, але при цьому вказував, що в подальшому виявляв недоліки, які потім усувалися, та не міг назвати точну дату коли він його забрав після ремонту. Розмір моральної шкоди позивач обґрунтовував ушкодженням його нового автомобіля, втратою можливості заробітку та хвилюваннями за членів своєї сімї.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях проти позову (а.с. 47,48). Окрім цього, представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що позивачу повністю було відшкодовано вартість відновлювального ремонту страховою компанію, а наданий ним висновок автотоварознавчого дослідження з визначення розміру завданої шкоди містить розмір шкоди, який не відповідає дійсності та є завищеним у відношенні розміру шкоди, зазначеної в інших висновках автотоварознавчого дослідження. Представник відповідача після оголошення у справі перерви в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, а тому справу було розглянуто за його відсутності.

Представник третьої особи ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» після оголошення перериви у судове засідання не зявився, подав до суду витребуванні матеріали страхової справи та просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 176, 177-222).

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що працює у відповідача водієм та був учасником дорожньо-транспортної пригоди за участі позивача, в результаті якої автомобілю останнього було завдано пошкоджень. Вказував, що його було визнано винуватим у порушені правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказані обставини також були підтверджені представником відповідача. Після оголошення у справі перерви у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, а тому справу було розглянуто за його відсутності.

В судовому засіданні поясненнями представників сторін, при дослідженні наявних у матеріалах справи письмових доказів судом було встановлено наступні обставини спірних правовідносин, що склалися між сторонами у справі.

З наявної у матеріалах справи постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 26 квітня 2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 6) вбачається, що 04 березня 2013 року третя особа у даній справі ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2104», номерний знак НОМЕР_1, який належить відповідачу Лисичанському територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), в порушення п.16.12. ПДР України не надав перевагу в русі транспортному засобу HYNDAI, внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. (а.с. 6).

У вказаній постанові суду зазначено, що належний позивачу транспортний засіб «HYNDAI ACCENT», номерний знак НОМЕР_2, отримав наступні зовнішні пошкодження: деформоване переднє ліве крило, деформований капот, деформована решітка радіатора, передній бампер, розбита ліва передня фара, праве крило (а.с. 6).

Згідно довідки ВРЕР м. Лисичанська Управління Державтоінспекції УМВС України в Луганській області легковий автомобіль марки «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за Лисичанським територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 27 серпня 2012 року ВР ВРЕР м. Лисичанська Управління Державтоінспекції УМВС України в Луганській області легковий автомобіль марки «HYNDAI ACCENT», номерний знак НОМЕР_2, який отримав пошкодження в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, зареєстрований за позивачем (а.с. 5).

Зі змісту страхового полісу № АВ/3305116 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що відповідач застрахував свою відповідальність за шкоду, завдану третім особам, у ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на строк з 27 вересня 2012 року по 26 вересня 2013 року. Пунктом 7 цього страхового полісу як забезпечений ним транспортний засіб визначено легковий автомобіль марки «ВАЗ 2104», державний номерний знак ВВ 3261 ВХ (а.с. 52).

Згідно наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень: від 01 квітня 2013 року № 409 на суму 31896,66 грн.; від 22 травня 2013 року № 653 на суму 12458,34 грн.; від 24 травня 2013 року № 670 на суму 1395,00 грн., ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» перерахувала позивачу страхове відшкодування у загальній сумі 45750 грн. (а.с. 190-192).

12 березня 2013 року судовим експертом ОСОБА_4 було складено протокол огляду транспортного засобу, належного позивачу, в якому було зафіксовано виявлені ним механічні пошкодження, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 78-79).

У наданому позивачу до матеріалів справи висновку автотоварознавчого дослідження № 035-13, складеного вказаним експертом та датованим 12 березня 10 квітня 2013 року, зазначено, що загальна вартість відновлювальних робіт становить 46250 грн., а втрата його товарної вартості після відновлювального ремонту складає 6682 грн., а вартість завданої матеріальної шкоди становить 52932 грн. (а.с. 13-24,25).

Водночас, у наданому до матеріалів справи третьою особою ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», висновку автотоварознавчого дослідження з визначення розміру завданої шкоди автомобілю позивача № 035-13, який знаходився у матеріалах страхової справи та був складений вказаним експертом, зазначено дату його складення 12 березня 15 березня 2013 року, а також, зазначено, що загальна вартість відновлювальних робіт становить 38876 грн., а втрата його товарної вартості після відновлювального ремонту складає 5979 грн., а всього вартість завданої матеріальної шкоди становить 44855 грн. (а.с. 195-200,201).

Отже, зі змісту висновків автотоварознавчого дослідження, наданих позивачем та страховою компанією вбачається, що вони містять розбіжності у визначенні розміру страхового відшкодування в частині вартості відновлювальних робіт та втрати товарної вартості автомобіля, зокрема загальний розмір матеріальної шкоди, зазначений у висновку, який було надано страховою компанією є меншим на 8077 грн., але казана різниця є більшою за суму, яку позивач просить стягнути з відповідача.

При цьому зазначений у висновку автотоварознавчого дослідження, який було надано страховою компанією зазначено розмір матеріальної шкоди з урахуванням і втрати товарної вартості, який в цілому є меншим, ніж страхова компанія фактично виплатила позивачу 45750 грн. (а.с. 190-192).

Окрім, цього у зазначених висновках містяться розбіжності щодо дати їх складення, зокрема, у висновку, наданому позивачем зазначено дату 12 березня 10 квітня 2013 року, а у висновку, наданому страховою компанією 12 березня 15 березня 2013 року.

При цьому, після того як 12 березня 2013 року експертом оглядався автомобіль позивача, про що складався відповідний протокол (а.с. 78-79), позивач не надав суду доказів того, що в подальшому після 15 березня 2013 року додатково проводився огляд його автомобіля з виявлення пошкоджень та складалися відповідні протоколи.

Позивач звертався до ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» із заявами про виплату страхового відшкодування: від 20 березня 2013 року на суму 38875,77 коп. та від 20 березня 2013 року на суму 16939 грн., а всього на суму 55814,77 (а.с. 184-185).

Зазначена ним сума є більшою ніж розмір завданої шкоди, на який він посилається в своєму позові (а.с. 3-4).

ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» за фактом розслідування страхового випадку щодо завдання шкоди позивачу пошкодженням його транспортного засобу складалися страхові акти: від 01 квітня 2013 року на суму 31896,66 грн.; від 20 травня 2013 року на суму 12458,34; від 23 травня 2013 року на суму 1395,00 грн., а всього на загальну суму 45750 грн., у яких підставою їх складення зазначено висновок товарознавчого дослідження № 035-13, який датований 12 березня 15 березня 2013 року (а.с. 187-189, 195-201).

Судом встановлено, що страхові акти від 20 травня 2013 року на суму 12458,34 та від 23 травня 2013 року на суму 1395,00 грн., було складено після того, як позивач пояснив у судовому засіданні 18 лютого 2014 року, автомобіль було відремонтовано та він оплатив відновлювальні роботи (а.с. 227-228).

На підтвердження завданої шкоди позивач надав до матеріалів справи платіжну квитанцію до прибуткового касового ордеру від 15 травня 2013 року про сплату ним ТОВ «Автосервіс Лада» 15830,40 грн. за ремонтні роботи з відновлення його автомобіля (а.с. 227,228).

Позивач надав до матеріалів справи рахунок-фактуру № 61 від 23 березня 2013 року вказаного підприємства про види та вартість робіт з відновлення автомобіля на загальну суму 15830,40 грн., з яких 10752,00 грн. вартість робіт та 5078,40 грн. вартість матеріалів для їх проведення (а.с. 133).

Окрім цього, позивач надав до матеріалів справи товарний чек ЧП ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року про придбання ним запчастин для його автомобіля на загальну суму 32716,00 грн. (а.с. 135-136).

В судовому засіданні обговорювалося питання про те, що наданні висновки товарознавчого дослідження не є висновками експерта в розумінні змісту ст. 66 ЦПК України, проте сторони правом на призначення експертизи для встановлення вартості завданої майнової шкоди не скористалися.

Разом з цим, сторонами не було надано доказів того, чи збереглися пошкодженні запчастини автомобіля позивача, у звязку з чим суд позбавлений можливості враховувати їх вартість при вирішенні даного спору.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третіх осіб, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Згідно з приписом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються втрати, які особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням її майна речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 цієї статті обовязок доведення невинуватості у завданні майнової шкоди покладено на особу, до якої висунуто вимогу про її відшкодування, але при цьому особа, якій було завдано шкоду, зобовязана довести її розмір.

Приписом ч. 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Крім цього, згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_3 третя особа у справі, та з вини якого було допущено дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого було пошкоджено автомобіль позивача, належить відповідачу. Отже, оскільки третя особа ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем та скоїв дорожньо-транспортну пригоду під час виконання трудових обовязків, що він та представник відповідача підтвердили в судовому засіданні, відповідач відповідно до приписів вищенаведених норм зобовязаний був відшкодувати позивачу завдану йому шкоду.

Так, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у цивільній справі № 6-108цс13 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було зроблено правовий висновок, що відповідно до змісту норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України, обовязок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Отже, враховуючи наведене, а також, що сторонами не було надано доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача, сталася в тому числі з його вини, суд доходить висновку, що обовязок з відшкодування останньому як матеріальної, так і моральної шкоди має нести саме відповідач.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Водночас п. 23.1. ст. 23 та ст. 26-1 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує також моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у межах в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Таким чином, враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не було завдано шкоди здоровю позивача, обовязок з відшкодування моральної шкоди згідно з вищевказаними приписами чинного законодавства покладено саме на відповідача як роботодавця винуватця дорожньо-транспортної пригоди та власника автотранспортного засобу, яким останній керував.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» перерахувала позивачу страхове відшкодування у загальній сумі 45750 грн. (а.с. 190-192).

Вказана сума є більшою за розмір шкоди, який зазначено у поданому страховою компанією до матеріалів справи висновку автотоварознавчого дослідження № 035-13, що датований 12 березня 15 березня 2013 року, де зазначено, що загальна вартість відновлювальних робіт становить 38876 грн., а втрата його товарної вартості після відновлювального ремонту складає 5979 грн., а всього вартість завданої матеріальної шкоди становить 44855 грн. (а.с. 195-200,201).

При цьому суд не приймає до уваги як належний доказ наданий позивачем до матеріалів позову висновок автотоварознавчого дослідження № 035-13, який датовано 12 березня 10 квітня 2013 року, та в якому зазначено, що загальна вартість відновлювальних робіт становить 46250 грн., а втрата його товарної вартості після відновлювального ремонту складає 6682 грн., а загальна вартість завданої матеріальної шкоди становить 52932 грн. (а.с. 13-24,25), з наступних підстав.

Зокрема, вказаний висновок датований 12 березня 10 квітня 2013 року, тобто датою після того як експертом, який його склав, 12 березня 2013 року було складено протокол огляду транспортного засобу із зазначенням виявлених ним механічних ушкоджень автомобіля позивача (а.с. 78-79).

При цьому позивач не надав суду доказів того, що в подальшому після 15 березня 2013 року, коли цією датою вже було складено аналогічний висновок, цим експертом додатково проводився огляд автомобіля з виявленням інших пошкоджень, про що складався б відповідний протокол. При цьому сам позивач зазначив, що додаткові недоліки були виявленні вже по завершенню ремонтних робіт, тобто після 15 травня 2013 року.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, страхові акти від 20 травня 2013 року на суму 12458,34 та від 23 травня 2013 року на суму 1395,00 грн., були складені страховою компанією після того, як пояснив позивач у судовому засіданні, автомобіль було відремонтовано та він 15 травня 2013 року оплатив відновлювальні роботи, у звязку з тим, що позивач додатково виявив недоліки автомобіля (а.с. 227-228).

При цьому позивач не надав суду доказів того, що особою, яка проводила товарознавче дослідження складався протокол огляду несправних запчастин, щодо яких, з його слів, було складено зазначенні страхові акти. Навпроти, як вбачається з його пояснень та металів справи, вони були складенні після початку ремонту його автомобіля, та навіть після його завершення, а тому суд не має можливості встановити наявність причинного звязку між виявленими позивачем після ремонтних робіт недоліків його автомобіля та розміром майнової шкоди, який він зазначає в своєму позові з посиланням на висновок автотоварознавчого дослідження № 035-13, який датовано 12 березня 10 квітня 2013 року.

Поряд з цим висновком товарознавчого дослідження суд не приймає до уваги й наданий позивачем товарний чек ЧП ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року про придбання ним запчастин для його автомобіля на загальну суму 32716,00 грн. (а.с. 135-136), як належний доказ підтвердження фактично понесених витрат на відновлення його автомобіля, з наступних підстав.

Так, як вбачається зі змісту висновку автотоварознавчого дослідження № 035-13, що датований 12 березня 15 березня 2013 року (а.с. 195-200,201) та протоколу огляду транспортного засобу від 12 березня 2013 року (а.с. 78-79), серед пошкоджень автомобіля та запчастин, що підлягають ремонту чи заміні, було зазначено, зокрема: корпус блока реле запобіжників (протокол огляду). Згідно висновку від 12 березня 15 березня 2013 року його вартість становила 2016,52 грн. (а.с. 203), однак у висновку від 12 березня 10 квітня 2013 року його вартість зазначено в сумі 8760,00 грн. (а.с. 28).

Така ж вартість запчастини зазначена у наданому позивачем товарному чеку, але в ньому назва запчастини, що була придбана за цією ціною вказана як «жгут проводки» (а.с. 135). При цьому, як пояснив у судовому засіданні позивач, внесення експертом до його висновку вартості цієї запчастини відбулося після того, як позивач звернувся до нього з питанням про вартість цієї запчастини. Однак, як вбачається з наданого позивачем рахунку-фактури від 23 березня 2013 року (а.с. 133) роботи із заміни або ремонту запчастин з такими назвами не проводилися.

Крім цього, зі змісту вищевказаного товарного чеку вбачається, що ціна придбання позивачем вказаних в ньому запчастини, значно перевищує ціну зазначену у висновках товарознавчого дослідження, а саме: у висновку від 12 березня 15 березня 2013 року вартість панелі передньої становила 1945,33 грн., а позивач придбав її за 2965 грн. (а.с. 203,134); позивачем було придбано заглушку бампера за 3613,00 грн. (а.с. 134), але жодний з висновків взагалі не містив назви такої запчастини з такою ціною (а.с. 203,20). При цьому, як вбачається з наданого позивачем рахунку-фактури від 23 березня 2013 року (а.с. 133) роботи із заміни або ремонту запчастин з такими назвами не проводилися.

Окрім цього, наданий позивачем рахунок містить відомості про придбання ним двох запчастин з однаковою назвою «підсилювач бамперу» за ціною 1,325 грн. та 759 грн. (а.с. 135).

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позивач отримав розмір страхового відшкодування в сумі 45750 грн., яка перевищує фактичний розмір завданої йому матеріальної шкоди 44855 грн., який зазначено у висновку автотоварознавчого дослідження № 035-13, що датований 12 березня 15 березня 2013 року, з посиланням на який складалися й страхові акти (а.с. 195-200,201), та при цьому позивач не довів суду заявлений у позові розмір завданої йому матеріальної шкоди, у звязку з чим в цій частині його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, якої позивач зазнав у звязку із пошкодженням його майна автомобіля, суд виходить з наступного.

Згідно із розясненням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року № 4 спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Приписом ч. 1 ст. 1167 ЦК встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

За своєю юридичною природою моральна шкода є компенсацією (відшкодуванням) фізичних та душевних страждань, яких зазнає особа внаслідок порушення її прав вчиненням щодо неї або інших осіб протиправних дій, зазначених у ч. 2 ст. 23 ЦК України. Право на відшкодування моральної шкоди особа може реалізувати лише у разі вчинення протиправних дій, що за своїм характером спричиняють їй душевних страждань чи фізичного болю, та якщо такі страждання викликані діями, переліченими у ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Так, відповідно до розяснення п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами, обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зокрема, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода поряд з іншим може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Отже, в силу припису цієї статті сам факт пошкодження майна особи за наявності вини особи, яка спричинила таке пошкодження майна, надає його власнику право вимагати відшкодування моральної шкоди від цієї особи або від особи, на яку законом покладено відповідальність за заподіювача шкоди.

Так, відповідно до розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. Водночас при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан цивільного відповідача.

Так, за доводами позову та наданими у судовому засіданні поясненнями розмір завданої моральної шкоди позивач обґрунтовує рядом обставин, зокрема: що було пошкоджено його автомобіль, він був новий, а тому він вже не зможе продати його за відповідну ціну, а також тим, що коли сталася дорожньо-транспортна пригода він їхав працевлаштовуватися та у звязку з цим не працевлаштувався, хотів заробляти на автомобілі гроші, але в результаті його пошкодження позбавився такої можливості, крім того він злякався за дітей та дружину, які перебували в той час в автомобілі.

Однак, не всі вказані обставини суд знаходить такими, що мають безпосередній зв'язок із завданою позивачу моральною шкодою та можуть враховуватися при визначені її розміру. Зокрема, не можуть бути взяті до уваги доводи, що позивач був позбавлений можливості працювати в результаті пошкодження його автомобіля, оскільки не надав суду жодних доказів того, що його трудова чи інша діяльність була повязана саме з використанням автомобіля. Також не заслуговують на увагу доводи позивача, що автомобіль був новий оскільки, ним було заявлено майнову вимогу про втрату товарної вартості, яка не має нічого спільного з розміром відшкодування моральної шкоди. Водночас, суд не приймає до уваги й доводи позивача, що він злякався за своїх дружину та дітей, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено його автомобіль, та при цьому не було завдано шкоди здоровю ані йому, ані членам його сімї.

За таких обставин, враховуючи характер пошкодження автомобіля та ті незручності, які були завдані цим позивачу, суд доходить висновку, що з урахуванням принципу розумності та справедливості з відповідача підлягає стягненню компенсація моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, в розмірі 2000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати в частинні оплати судового збору за немайновою вимогою про відшкодування моральної шкоди покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 174, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на користь ОСОБА_1 2000 грн. на компенсацію відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля.

У іншій частині позовних вимог про стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7182 грн. та 500 грн. франшизи, а також 6000 грн. на компенсацію завданої моральної шкоди, відмовити.

Стягнути з Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на сплату судового збору за немайновою вимогою про відшкодування моральної шкоди в розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Лисичанський міський суд апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні, рішення може бути оскаржене в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя С.В. Томчишен