АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/223/14-ц Головуючий в першій
Провадження №22-ц/774/1453/К/14 інстанції-Шумська О.В.
Категорія № 47 ( І ) Доповідач -Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Васильєвій Є.Л.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регул», третя особа - відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регул» (далі - ТОВ "Регул"), в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 7,93 га, розташованої на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_3., померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_3 уклала із відповідачем договір оренди вище вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Після отримання права власності на землю в квітні 2014 року позивач виявила відсутність в укладеному договорі оренди земельної ділянки декілька істотних умов, а саме: умови збереження стану об'єкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, передбачених ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», без наявності яких договір оренди не може бути визнаний дійсним. Крім того, після отримання спадщини позивач дізналась про те, що ТОВ «Регул» без її згоди, як нового власника земельної ділянки, до якого перешли права орендодавця, передало в користування належну їй земельну ділянку третій особі, чим порушило вимоги ст.8 Закону України «Про оренду землі». Тому просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку позивачу та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_4, який протягом 3-х років використовував належну ОСОБА_3 земельну ділянку згідно усної домовленості з відповідачем, що підтверджує відсутність такої істотної умови, як умови збереження стану об'єкта оренди, та порушує права позивача, оскільки орендар без згоди орендодавця передав її в користування іншій особі. Також судом не враховано, що відсутність у договорі таких істотних умов, як умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, також порушує її право, оскільки після 01 січня 2016 року у разі набрання чинності законом про обіг сільськогосподарського призначення орендатор зможе без її згоди передати у заставу та внести до статутного фонду господарського товариства своє право оренди земельної ділянки, позбавивши її, як власника спірної земельної ділянки, права розпоряджатися своїм майном.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 квітня 2013 року позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 7,93 га, розташованої на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, яку вона успадкувала після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3., яка за життя уклала із відповідачем - ТОВ «Регул» строком на 10 років договір оренди цієї земельної ділянки. Договір зареєстрований у Відділу Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області 18 травня 2011 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просила визнати недійсним даний договір оренди, посилаючись на те, що при прийнятті нею спадщини та отриманні права власності на земельну ділянку нею виявлено відсутність в договорі оренди таких істотних умов, як умови збереження стану об'єкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, які передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами докази, перевірив доводи та заперечення сторін, у повному обсязі встановив обставини справи, надав їм вірну юридичну оцінку та дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 цього Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

.Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно ст.203 ЦК України, 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», укладений договір оренди підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. 3 ст.. 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, 01 вересня 2009 року ОСОБА_3 уклала договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 7,93га, яка розташована на території Ордо-Василівської сільської ради Дніпропетровської області.

При укладанні договору ОСОБА_3, як учасник правочину, погодилась з усіма умовами договору, підписавши його, після чого договір було зареєструвано у Відділу Держкомзему у Софіївському районі 18 травня 2011 року.

За життя ОСОБА_3 договір оренди виконувався обома сторонами і жодних претензій та незгод з умовами договору оренди до відповідача, як орендаря, зі сторони орендодавця не надходило.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і позивач ОСОБА_2 за правом спадкування отримала спірну земельну ділянку, а також орендну плату в повному обсязі за 2012 та 2013 роки.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Прийнявши спадщину у вигляді права власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 прийняла усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві ОСОБА_3 за її життя згідно договору оренди земельної ділянки від 01 вересня 2010 року.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалась на недійсність договору оренди земельної ділянки, укладеного спадкодавцем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Регул».

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного правочину та не надала суду доказів на підтвердження того, що сторонами договору - померлою ОСОБА_3 і відповідачем - в момент вчинення договору оренди земельної ділянки не були додержані вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, або що укладенням цього правочину були порушені законні права та інтереси самої позивачки, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення її позовних вимог щодо визнання цього договору недійсним.

Згідно п. 36 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.38 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» після переоформлення права власності на земельну ділянку, спадкоємець може забажати від орендаря внести зміни до діючого договору оренди. Для заміни пункту щодо особи орендодавця, необхідно надати орендарю копію свідоцтва про спадщину, копію державного акту та копію документів, що посвідчують особу нового власника земельної ділянки, підписати додаткову угоду до договору та обов'язково її зареєструвати.

Як убачається з матеріалів справи 20 листопада 2013 року ОСОБА_2 зверталась до відповідача з листом про розірвання договору оренди землі за згодою сторін, проте отримала відповідь про відмову із зазначенням про те, що ТОВ «Регул» ніколи не передав орендовану земельну ділянку в суборенду, а самостійно веде на ній сільськогосподарську діяльність, передбачену умовами Договору.

Тобто, позивач після отримання права власності на земельну ділянку, виявивши відсутність в договорі таких істотних умов, як умови збереження стану об'єкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не зверталась до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до діючого договору.

Натомість, 09 квітня 2014 року відповідач - ТОВ «Регул» надіслав позивачці пропозицію укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №2 від 01.09.2010р., в якій запропонував змінити строк дії договору, розмір та порядок виплати орендної плати, а також внести в договір такі істотні умови, як умови збереження стану об'єкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, проте позивачка на цю пропозицію не погодилась.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги позивача щодо неврахування судом звернення позивача до відповідача з заявою про відсутність в договорі істотних умов, що, на її думку, є підставою для визнання договору оренди недійсним, не можуть бути взятими до уваги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 на неврахування судом пояснень свідка ОСОБА_4 про те, він що на протязі трьох років згідно усної домовленості з відповідачем користувався земельною ділянкою ОСОБА_3, також не можуть бути взятими до уваги, оскільки цей факт не має юридичного значення для вирішення питання щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду підтверджені наявними у справі доказами, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів