АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7401/14 Справа № 206/3526/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Чубуков О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року м. Дніпропетровськ

28 серпня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Чубукова О.П.

суддів: Койкової Н.О., Максюти Ж.І.

при секретарі: Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання стороною договору та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

03106.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання стороною договору та визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 11.11.2012 року помер її батько ОСОБА_4 В день його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,0929 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул*Календариа,№43. За життя ОСОБА_4 права щодо вищезазначеної земельної ділянки отримав за договором дарування від 06.02.2004 року, який був посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі №165. Попередньому власнику ОСОБА_3 дана земельна ділянка належала на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого "Дніпропетровською міською радою народних депутатів 06.07.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20 травня 1999 року, за №1091. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №026051. За життя ОСОБА_4 було розпочато підготовку документів до здійснення відповідних реєстраційних дій, однак він помер та не встиг зареєструвати право власності на земельну ділянку. Позивач після його смерті звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 з метою отримання свідоцтва на спадщину, однак їй було відмовлено з тих підстав, що померлий ОСОБА_4 не є власником земельної ділянки. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати її стороною в договорі дарування земельної ділянки від 06.02.2004 року, який був посвідчений приватним нотаріусом в статусі обдарованої, з переходом до неї відповідних прав та обов'язків в порядку спадкування за

законом від померлого ОСОБА_4; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0929 га, за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Календарна, №43; зобов'язати Реєстраційну службу ДМУЮ зареєструвати за позивачкою право власності на земельну ділянку та видати державний акт.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 - року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішення суду й ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.02.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Календарна, №43 (а.с. 17).

Земельна ділянка площею 0,0929 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Календарна, №43 належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів 06.07.1999 року серія І-ДП № 041388, Д* №026051, кадастровий номер Код ДЗК 841890127 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів, від 20.05.1999 року за №1091. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів право приватної власності на землю за № 026051 (а.с. 22).

11 листопада 2012 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15.11.2012 року серії 1-КИ №483803 ( а.с. 11).

Після його смерті відкрилась спадщина на його майно. Спадкоємицею після його смерті є його дочка ОСОБА_8 - позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.11.1978 року серії 1-СР №456467 та свідоцтвом про одруження від 25.11.2000 року серії 1-КИ №120933 (а.с. 10).

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до вимог ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З матеріалів справи убачається, що за життя ОСОБА_4 державна реєстрація на право^ власності на земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ* вул.. Календарна,№43 не здійснювалася, а тому він не набув права власності на спірну . земельну ділянку.

Частиною 1 ст.627 ЦПК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що не ґрунтуються за законі вимоги позивача щодо визнання її стороною в договорі дарування спірної земельної ділянки від 06.02.2004 року, діючий ЦПК України не передбачає можливості заміни сторони в договорі дарування, а положення ст.ст. 1216, 1218 ЦПК України, на які посилається позивач на обґрунтування своїх вимог, не можуть бути застосованими у наведених правовідносинах.

Також визнання позивачки стороною в договорі дарування земельної ділянки потягне за собою порушення вимог ст.627 ЦПК України щодо вільного вибору контрагенту цього договору.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання її стороною в договорі дарування земельної ділянки від 06.02.2004 року з переходом до неї відповідних прав та обов'язків, в порядку спадкування за законом від померлого ОСОБА_4 не грунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права,

встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд у рішенні не дав правової оцінки жодним обставинам та правовим підставам в позові, є необгрунтованими.

. Вказані доводи не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи, не є суттєвими для правильного вирішення спору, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст., ст.209, 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня оголошення.

Судді: