АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4323/14 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 642/1479/14-ц Лазарєв А.В.
Категорія: житлові Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поновлення порушеного права користування квартирою, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого посилалася на те, що вона разом із відповідачами: матір'ю ОСОБА_2, батьком ОСОБА_3, сестрою ОСОБА_5 після приватизації є власницею спірної квартири АДРЕСА_1. Вони зареєстровані і постійно проживають у квартирі.

Проти, у листопаді 2011 року її відносини із рідними настільки погіршилися, що вона вимушена була переїхати в іншу квартиру. У спірній квартирі залишилися її особисті речі, закордонний паспорт, диплом, книги.

У березні 2013 року відповідачі перестали її пускати у квартиру, а у квітні 2013 року вони взагалі поміняли вхідні замки, чим повністю позбавивши її можливості користуватися і володіти належною їй квартирою і особистими речами.

Позивач вважала, що вказаними протиправними діями щодо порушення її прав власника, відповідачі спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінює на суму 20000 гр..

За таких обставин, ОСОБА_4 просила суд поновити її порушене право, як співвласника квартири АДРЕСА_1 вільно користуватися, володіти і розпоряджатися цією квартирою шляхом примусового вселення у жиле приміщення, яке належить їй на праві загальної сумісної власності. Зобов'язати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не чинити їй перешкод у користуванні жилим приміщенням у вказаній квартирі, надати їй ключі від дверей квартири, у тому числі вхідних. Стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду в сумі 20000 грн. і судові витрати у зв'язку з подачею позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував посилаючись на те, що, дійсно, позивачці належить частина спірної квартири, але вона не має право на користування квартирою тому, що між нею та іншими членами родини склалися неприязні відносини, а частка, яка належить у квартирі позивачці і якою вона може користуватися, не визначена. Крім цього, позивачка житлом забезпечена, оскільки має ще дві квартири. Вселення позивачки у квартиру призведе до загострення конфлікту між родичами. Відповідач визнав, що у квітні 2013 року він дійсно змінив секрет на вхідному замку і не дав ключа від цього замка позивачці. Вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди відповідач вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Представник відповідачів ОСОБА_6 підтримала пояснення відповідача ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2014 року - позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Поновлено порушене право ОСОБА_4, як співвласника квартири АДРЕСА_1 на користування, володіння і розпоряджатися сумісно з іншими співвласниками цією квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 у кімнати №№2,4 площею 16,7 кв. м та 13,4 кв. м квартири АДРЕСА_1, які виділені їй, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 для проживання за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2001 року.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перепон у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від вхідних дверей у квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 491 гр., тобто по 163 гр. 66 коп. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить вказане рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_4 в задоволенні її позовних вимог.

ОСОБА_3 також не погодився з вказаним рішенням, подавши на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Сторони про день час та місце розгляду справи у апеляційному суді повідомлені належним чином, у судове засідання не з'явилися, причини поважності неявки суду не повідомили. Неявка сторін, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки з'являтися у судове засідання апеляційної інстанції є правом особи, а не обов'язком.

Обов'язок осіб, які беруть участь у справі, повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання встановлений ст.77 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що випливає з положень ч.1 ст.77 ЦПК України.

Скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження відповідно до ст.292 ЦПК України, апелянт зобов'язаний добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що встановлено ч.3 ст.27 ЦПК України. Обов'язок надати суду відомості щодо місця свого проживання (перебування) для надання можливості сповіщення такої особи під час провадження справи покладено на осіб, які беруть участь по справі. Апеляційним судом Харківської області на адресу, яка зазначена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в їхніх апеляційних скаргах, було направлено судові повістки про виклик. Інших відомостей щодо свого проживання (перебування, знаходження) апелянтами суду не надано, а тому, відповідно до вимог ст.77 ЦПК України, судові повістки про виклик вважається такими, що доставлені на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі здійснюють перешкоди позивачці, як власнику у користуванні належної їй на праві спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_1.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду та знаходить його таким, що ґрунтується на повно і всебічно досліджених доказах, наданих сторонами, є таким що відповідає вимогам ст. ст. 316, 321, 391 ЦПК України.

Так, по справі достовірно встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1993 року спірна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 67,1 кв. м належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3, а також членам його сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Вказана квартира складається з 3-х жилих кімнат загальною жилою площею 40,74 кв. м: кімнати №2 площею 16,7 кв. м, №3 площею 10,1 кв. м і №4 площею 13,4 кв. м. Квартира обладнана двома балконами.

До кінця 2011 р. позивачка була зареєстрована і проживала у спірній квартирі, після чого переїхала у придбану нею чотирьохкімнатну квартира АДРЕСА_2 де і зареєстрована на теперішній час.

З квітня 2013 р. відповідачі перестали пускати позивачку до спірної квартири, у зв'язку з чим вона 1 липня 2013 року звернулася до Ленінського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, а потім до суду.

Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2001 року було визначений порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 відповідно до якого ОСОБА_3 у користування була виділена житлова кімната №3, а ОСОБА_2 з дітьми, тобто ОСОБА_4 і ОСОБА_5, житлові кімнати №2 і №4. Цей факт визнаний сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Так, ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ні хто не може бути протиправно позбавлений цього права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини по справі, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні і дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, стосовно того, що між позивачем та іншими членами родини склалися неприязні відносини, а у позивачки є інше належне їй житло, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказане не позбавляє позивачку права власності на частку квартири АДРЕСА_1 і можливості проживати у зазначеній спірній квартирі.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Відповідачі будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надала.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2014 року - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення

Головуючий: Судді: