АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/48/14 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Костіва О. З., Сташківа Б. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, визнання права власності, витребування майна, скасування державної реєстрації та виселення з квартири

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, визнання права власності, витребування майна, скасування державної реєстрації та виселення з квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 жовтня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасуватита ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом при ухваленні рішення не дотримано вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України та Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 Про судове рішення у цивільній справі; порушено порядок дослідження доказів. Вказує на те, що договір купівлі-продажу від 14.09.2007 року не відповідає вимогам ст. 203, ч.ч. 1-3 ЦК України. ОСОБА_5 Я-М.А., на думку апелянта, є недобросовісним набувачем спірної квартири в силу ст. 388 ЦК України. Наголошує на тому, що недобросовісне набуття відповідачем квартири порушує її право на належне виконання зобов'язання, яке підлягає захисту шляхом визнання договору недійсним.

У судовому засідання сторони не зявилися хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.

Судом установлено, що 19 жовтня 2004 року між клієнтом ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги з ведення цивільної справи у суді І інстанції.

03 березня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору від 19.10.2004 року.

Згідно умов вищезазначеного договору клієнт сплачує 10% вартості всього успадкованого майна ОСОБА_8 за ринковими цінами на момент його реалізації за участю обох сторін договору без врахування комісійного збору щодо реалізації майна в розмірі 3% вартості успадкованого майна, реально реалізованого у випадку відсутності можливості реалізувати.

Вказані кошти підлягають оплаті на першу письмову вимогу адвоката протягом 10 днів з дня одержання.

17 січня 2007 року померла ОСОБА_7, що підтверджується довідкою про смерть № 40 від 17.01.2007р. виданою відділом реєстрації актів цивільного стану м. Калуша.

11 вересня 2007 року після смерті ОСОБА_6 Першою Тернопільською державною нотаріальної конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємцем якої є ОСОБА_3

Згідно даного свідоцтва ОСОБА_3 успадкувала квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Тернопільським БТІ 04.06.1996 року.

06 березні 2007 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_3, як спадкоємця по закону, вимогу, в якій повідомила про факт надання нею правової допомоги ОСОБА_7 по розгляду цивільної справи, в якій оспорювався заповіт від імені ОСОБА_8 По закінченні розгляду цієї справи ОСОБА_7 набула спадкове майно на підставі зазначеного заповіту.

За умовами укладеного із ОСОБА_7 договору до оплати підлягають не оплачені адвокатські послуги. А тому ОСОБА_3, як спадкоємець по закону, зобов'язана погасити борг за надані, але не оплачені правові послуги в сумі 140 080 грн. разовим платежем.

11 квітня 2007 року на адресу ОСОБА_3 повторно була направлена вимога від адвоката ОСОБА_1 про погашення боргу за надані, але не оплачені юридичні послуги в сумі 140 080 грн.

14 вересня 2007 року між ОСОБА_3Ю.(продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого покупець купив квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належала ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2007 року та витягу про реєстрацію права власності від 13.09.2007 року.

У договорі вказано про те, що вказана квартира на момент укладення договору нікому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, судового спору, а також прав у третіх осіб щодо неї немає.

31 січня 2013 року після смерті 14.08.2012 року ОСОБА_5 Я-М.А. ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини померлого батька, що стверджується матеріалами спадкової справи №1/2013, наданих приватним нотаріусом ОСОБА_4

15 лютого 2013 року приватним нотаріусом видане свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за яким ОСОБА_2 успадкувала квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_5 Я-М.А. на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щонемає правових підстав для визнання договору купівлі-продажу від 14.09.2007 року недійсним та підстав для набуття ОСОБА_9 права власності на квартиру АДРЕСА_1. Позивачем в судовому засіданні не доведено, а судом не здобуто доказів на підтвердження порушення ОСОБА_2 прав та інтересів ОСОБА_1

Колегія суддів апеляційного суду вважає висновок суду обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ст.ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За правилами ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Як на підставу визнання договору недійсним ОСОБА_9 посилається на те, що квартира АДРЕСА_1, яка є предметом зазначеного договору, є успадкованим в натурі майном, за рахунок якого підлягали до задоволення її вимоги як кредитора на підставі договору про надання правової допомоги від 03.03.2006 року.

Апелянт зазначає, що її права були порушені неналежним виконанням умов зазначеного договору від 03.03.2006 року, однак з даними твердженнями колегія суддів не може погодитись.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12.04.2012 року по справі №1990/22-ц-462/12, яке в силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України, має преюдиційне значення, встановлено, що у договорі про надання правової допомоги від 03.03.2006 року відсутні сам предмет договору, не визначені права та обов'язки сторін, за винятком права адвоката на отримання гонорару.

Даний договір укладений між сторонами з приводу надання правової допомоги при розгляді справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, однак, з матеріалів справи вбачається, що даний договір був укладений після ухвалення судом рішення по цій справі. Для надання правової допомоги в розгляді справи в апеляційній інстанції сторони уклали інший договір від 31 липня 2006 року.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи від 27.10.2011 року за № 995 документ, який позивачка подала, як оригінал договору про надання правової допомоги від 03.03.2006 року є копією документа.

Крім того, позивачкою долучено до справи декілька копій договору, які відрізняються одна від іншої. Так, на одній копії відсутнє посилання на те, що договір від 03.03.2006 року є додатком до договору від 19 жовтня 2004 року.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд підставно не прийняв до уваги договір про надання правової допомоги від 03.03.2006 року і обґрунтовано відмовив у задоволені вимог про стягнення коштів за надання правової допомоги згідно даного договору, а також у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності до вказаного договору купівлі-продажу у формі двосторонньої реституції, скасування державної реєстрації права власності, виселення ОСОБА_5 Я-М.А., звернення стягнення на нерухоме майно, визнання за позивачем права власності на спадкове нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу від 14.09.2007 року недійсним.

В судовому засіданні не здобуто доказів, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 існували договірні зобов'язання за договором про надання правової допомоги від 03.03.2006 року в додаток до договору від 19.10.2004 року.

Нерухоме майно, на яке покликається апелянт, зокрема квартира АДРЕСА_1 на час відчуження не було обтяжене та під судовим спором не перебувало, а тому правомірно набуто за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 Я-М.А.

ОСОБА_3 прийняла спадщину та розпорядилася спадковим майном на власний розсуд, таким чином не порушила права позивача., тому накладення стягнення на спадкове нерухоме майно, передане в натурі ОСОБА_3, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, власником якої на даний час є ОСОБА_5 Я-М.А., є безпідставним та до задоволення не підлягає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог, зокрема: у визнанні договору купівлі-продажу 14.09.2007 року недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 Я-М.А., виселення останнього із зазначеної квартири, визнання права власності на цю квартиру за позивачем та накладення стягнення на неї.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_11