Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Лисенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Наталі Турс Україна», ТОВ «ТФ Авіатур» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Наталі Турс Україна», ТОВ «ТФ Авіатур» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 20.07.2012 року вона та ОСОБА_3 вирішили з ціллю відпочинку відвідати яку-небудь теплу країну, в зв'язку з чим за інформацією звернулись до ТОВ «ТФ Авіатур», де було запропоновано відвідати ОАЕ по 4405 грн. з кожного та запевнили, що це буде просто казковий відпочинок з масою різноманітних розваг та можливостей. Вони як споживачі внесли однакові грошові суми, а договір було укладено лише на ОСОБА_3 Відпочинок був зовсім не таким, як їй було обіцяно. Тому просить суд стягнути з ТОВ «ТФ «Авіатур» або ТОВ «Наталі Турс Україна» на її користь 44050 грн. матеріальної шкоди та 4405 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача змінив підстави позову та зменшив позовні вимоги, та просить суд стягнути солідарно з ТОВ «ТФ «Авіатур» та ТОВ «Наталі Турс Україна» на користь ОСОБА_1 4405 грн. матеріальної та 4405 грн. моральної шкоди.

Відповідач ТОВ «Наталі Турс Україна» в судове засідання не з'явився, надіслав свої заперечення, відповідно до який просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ТОВ «Авіатур» в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову з підстав викладених в запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 20 липня 2012 року між ТОВ «Туристична фірма «Авіатур» та ОСОБА_3 був укладений договір без номера про надання туристичних послуг (далі по тексту договір) (а.с.12-15).

Наполягаючи на задоволенні позову представник позивача пояснив, що 20.07.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до ТОВ «ТФ Авіатур» за інформацією про варіанти туристичних подорожей, де їм було запропоновано відвідати ОАЕ по 4405 грн. з кожного та запевнили, що це буде просто казковий відпочинок з масою різноманітних розваг та можливостей. Договір було укладено лише з ОСОБА_3, посилаючись на спрощеність процедури. Відповідачем не була надана позивачу інформація про те, що в період її відпочинку в ОАЕ буде проходити «Рамадан», в зв'язку з чим неможна їсти, пити, курити та веселитися. Крім того, в період «Рамадану» в готелі не працюватиме басейн, спортзал та кафе.

В судовому засіданні встановлено, що договір на туристичне обслуговування укладено лише з ОСОБА_3, жодного письмового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «ТФ «Авіатур» не укладалось, а тому між позивачем та ТОВ «ТФ «Авіатур» відсутні будь-які правовідносини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В п. 2.1 договору сторони договору передбачили, що відповідно до цього договору ТОВ «Туристична фірма «Авіатур» за встановлену даним договором плату зобов'язується надати ОСОБА_3 замовлений ним комплекс туристичних послуг, погоджений сторонами в листі бронювання (Додаток №1), що є невід'ємною частиною даного договору.

З листа бронювання туристичних послуг, яка є обов'язковим додатком до договору та підписана ОСОБА_3 та заявки на туристичні послуги вбачається, що для проживання ОСОБА_3 обрано готель «Evrika Hotel 2*» на 2 особи, дата заїзду 03.08.2012 p., дата від'їзду 12.08.2012 p., термін проживання 9 днів, категорія номеру стандарт, розміщення, харчування - сніданки, трансфер - груповий (а.с.16, 17).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу країни, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше непередбачено законом та не суперечить суті зобовязання. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій (електронній) формі.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб'єкти туристичної діяльності зобов'язані надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов'язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про туризм» туристи і екскурсанти мають право на: необхідну і достовірну інформацію про правила в'їзду до країни (місця) тимчасового перебування, а також виїзду з країни (місця) тимчасового перебування і перебування там, про звичаї місцевого населення, пам'ятки природи, історії, культури та інші об'єкти туристичного показу, що знаходяться під особливою охороною, стан навколишнього середовища.

В п.3.1.4. договору передбачено, що Туроператор зобов'язаний інформувати Туристів з якими уклав договори на туристичне обслуговування, про їхні права та обов'язки, надавати повну інформацію про організацію туру, умови страхування, правила перетинання державного кордону, про порядок і умови перебування за кордоном, а також надавати туристу всю необхідну інформацію згідно ст.20 Закону України «Про туризм».

Договір, а саме: п. 10 містить наступні відомості: «Я, турист ОСОБА_3 від свого імені та від імені осіб, які подорожують зі мною і які уповноважили мене на підписання цього договору, з програмою туристичної подорожі ознайомлений та погоджуюсь, інформацію по організації туристичної подорожі, своїх прав, зобов'язань, правил безпеки та умов страхування, порядку відшкодування завданих збитків, умов відмови від послуг, правилах державного кордону, а також об'єктивну інформацію про країну перебування, звичаї місцевого населення, поведінку в громадських місцях та місцях, пов'язаних з проведенням релігійних обрядів, іншу інформацію згідно Закону України «Про туризм» отримав», що є доказом того, що ТОВ «Туристична фірма «Авіатур» виконало вимоги ст.ст. 20, 25 Закону України «Про туризм».

В судовому засіданні встановлено, що комплекс туристичних послуг, які були зафіксовані в листі бронювання від 20.07.2012 року, а саме: авіаквитки за маршрутом Київ-Дубай-Київ, віза, проживання в готелі, харчування, трансфер та страхування ОСОБА_1 були використані в повному обсязі. Вказаний комплекс послуг був наданий згідно умов договору повністю й відповідно використаний в такому самому обсязі, тому порушень прав позивача з боку відповідачів судом не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтями 1 ЦПК України регламентовано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, позивачем та її представником на виконання вимог статті 60 ЦПК України не надано договору про надання туристичних послуг, укладеного з відповідачем. Крім того, стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження обставин викладених в позовній заяві, в тому числі ненадання відповідачем необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови відпочинку в ОАЕ.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

З положень ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - КЗПЛ), слідує, що кожен має право на … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, …, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...

Статтею 13 КЗПЛ визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

В свою чергу, суд враховує практику ЄСПЛ в частині законності дій відповідачів та вважає висловлені у судовому засіданні доводи представника позивача такими, що мають сумнівну основу, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди теж не підлягають задоволенню, оскільки, стороною позивача в судовому засіданні не доведено той факт, що така шкода була завдана позивачу саме протиправними діями відповідачів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 626-628, 901, 1167 ЦК України, ст. ст. 20, 24, 25 Закону України «Про туризм», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Наталі Турс Україна», ТОВ «ТФ Авіатур» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя