Справа № 466/1585/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» вересня 2014 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Шутяк З.С.

з участю прокурора Мацюри Я.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить постановити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обгрунтування своїх вимог зазначала, що в минулому вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який був розірваний рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2009 року. Від подружнього життя 16 серпня 2007 року народився син ОСОБА_4 та причиною розірвання шлюбу було те, що спільне проживання з відповідачем було неможливе, оскільки останній байдуже ставився до новонародженої дитини, зловживав алкоголем, не працював, влаштовував сварки тощо.

Після розірвання шлюбу вона з сином ОСОБА_4 переїхала проживати до своїх батьків в квартиру АДРЕСА_1, де проживає по даний час.

Оскільки відповідач жодним чином не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, вона звернулась з відповідним позовом в суд та рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2009 року її позов задоволено і постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Незважаючи на судове рішення, ОСОБА_2 аліментів не сплачував та лише під страхом кримінальної відповідальності погасив заборгованість в розмірі 20188,63 грн.

У звязку з нехтуванням своїми обовязками по вихованню та утриманню дитини, небажанням відповідача приймати участь у вихованні сина, вона, позивач, в 2012 році подала до суду позовну заяву про позбавлення його батьківських прав.

19 червня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова було постановлено заочне рішення про задоволення її позову, а ухвалою того ж суду від 06 листопада 2012 року була залишена без задоволення заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

В подальшому відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду про позбавлення батьківських прав в апеляційному порядку, і ввівши апеляційний суд в оману, домігся того, що його апеляційна скарга була задоволена та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Через чотири місяці після судових розглядів справи про позбавлення батьківських прав відповідач ОСОБА_2 звернувся в Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради із заявою про встановлення днів побачень з дитиною. На таку заяву вона подала заперечення, в якому було обґрунтовано причини її незгоди з цією заявою.

Орган опіки і піклування, не провівши обстеження умов проживання батьків, незважаючи на її заперечення, не провівши бесіди з дитиною, 12 червня 2013 року виніс розпорядження №293 та встановив днями побачень: 1,3 субота місяця з 11.00 до 14.00 год., 2,4 неділя місяця з 11.00 до14.00 год. у присутності матері, при умові, що побачення не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини.

За період часу з 12 червня 2013 року по 01 липня 2013 року відповідач бачився з сином лише два рази, з сином практично не спілкувався та після таких зустрічей психолог і вихователі дошкільного закладу №27, який відвідує син ОСОБА_4, зауважили поведінкові змінити дитини. ОСОБА_4 став замкнутим, похмурим, розгубленим та став менше спілкуватись з дітьми.

22 червня 2013 року відповідач, зайшовши до неї додому, в присутності малолітнього сина безпричинно затіяв сварку, виражався нецензурними словами, намагався її вдарити.

Цей факт вона виклала в заяві на адресу органу опіки і піклування, в якій повідомила всі обставини відвідування батьком сина та прохання вплинути на ситуацію і проводити зустрічі у присутності представників даного органу Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Після цього відповідач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а вона предявила зустрічний позов про обмеження зустрічей з дитиною.

Під час судового розгляду цієї справи між нею та відповідачем була укладена мирова угода, умови якої були визнані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2013 року. Згідно умов мирової угоди, побачення відповідача з сином мали відбуватись в присутності та під патронажем представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

Однак з часу укладення і визнання судом даної мирової угоди відповідач ОСОБА_2 жодного разу до неї не телефонував, не цікавився життям і здоровям сина, не приходив до нього ні в дитячий садок, ні додому, чим грубо порушив умови мирової угоди.

У звязку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди вона, позивач, звернулась з відповідною заявою в Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради про те, що відповідач не виконує умови мирової угоди, не відвідує сина, не цікавиться його життям та не приймає участі в його вихованні.

06 лютого 2014 року на засіданні комісії з питань захисту дітей цієї районної адміністрації було прийнято, яким визнано за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, а тому вона вирішила звернутись в суд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що в даний час він перебуває в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 та 23 лютого 2013 року в них народився син ОСОБА_7. З сином ОСОБА_4, 16 серпня 20007 року народження, він бачився двічі в жовтні 2013 року, коли заходив дитячий дошкільний заклад, номеру якого він не пригадує. В даний час син ОСОБА_4 пішов в перший клас, проте, місцязнаходження школи та її номеру він не знає. В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває майновий спір з колишньою дружиною ОСОБА_1 та він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав за умови, що ОСОБА_1 укладе з ним мирову угоди в майновому спорі.

Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не зявився та суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки в ній наявні достатні докази про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення представника позивача ОСОБА_5, думку прокурора про обґрунтованість позову, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Положеннями ст. 165 цього ж Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є колишнім подружжям, яке перебувало між собою в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 2003 року. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2009 року шлюб між ними було розірвано та розірвання шлюбу було зареєстровано у відділі РАЦС Яворівського районного управління юстиції Львівської області 21 вересня 2010 року. Від подружнього життя вони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матірю в квартирі АДРЕСА_2 з часу розірвання шлюбу, тобто з весни 2009 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не надавав матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4, позивач ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом в суд та рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2009 року її позов задоволено і постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Незважаючи на вказане судове рішення, ОСОБА_2 аліментів щомісячно не сплачував та лише під страхом кримінальної відповідальності погасив заборгованість в розмірі 20188,63 грн. В даний час він має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі понад 5000 грн.

19 червня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова було постановлено заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3

Рішенням колегії суддів судової плати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2013 року зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

12 червня 2013 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 було видано розпорядження №293 та встановлено йому днями побачень з сином ОСОБА_4: 1,3 субота місяця з 11.00 до 14.00 год., 2,4 неділя місяця з 11.00 до14.00 год. у присутності матері, при умові, що побачення не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини.

За період часу з 12 червня 2013 року по 01 липня 2013 року відповідач ОСОБА_2 бачився з сином ОСОБА_4 лише два рази, з ним практично не спілкувався та після таких зустрічей психолог і вихователі дошкільного закладу №27, який відвідує син ОСОБА_4, зауважили поведінкові змінити дитини. ОСОБА_4 став замкнутим, похмурим, розгубленим та став менше спілкуватись з дітьми.

22 червня 2013 року відповідач ОСОБА_2, зайшовши додому до позивача ОСОБА_1, в присутності малолітнього сина ОСОБА_4 безпричинно затіяв сварку, виражався нецензурними словами, намагався її вдарити. Цей факт позивач ОСОБА_1 виклала в заяві на адресу органу опіки і піклування, в якій повідомила всі обставини відвідування батьком сина та просила вплинути на ситуацію і проводити зустрічі у присутності представників даного органу Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Після цього відповідач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а вона предявила зустрічний позов про обмеження зустрічей з дитиною. Під час судового розгляду цієї справи між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 була укладена мирова угода, умови якої були визнані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2013 року. Згідно умов мирової угоди, побачення відповідача з сином мали відбуватись в присутності та під патронажем представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

Однак з часу укладення і визнання судом даної мирової угоди відповідач ОСОБА_2 жодного разу не телефонував до позивача ОСОБА_1, не цікавився життям і здоровям сина ОСОБА_4, не приходив до нього ні в дитячий садок, ні додому, чим грубо порушив умови мирової угоди.

У звязку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди позивач ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою в Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради про те, що відповідач не виконує умови мирової угоди, не відвідує сина, не цікавиться його життям та не приймає участі в його вихованні.

06 лютого 2014 року на засіданні комісії з питань захисту дітей цієї районної адміністрації було прийнято рішення, яким визнано за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4.

Вказані обставини стверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_5, долученими до справи копіями свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2012 року, рішення колегії суддів судової плати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2013 року, копією свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_3, іншими письмовими доказами та ці обставини фактично не заперечував в судовому засіданні сам відповідач ОСОБА_2

З висновку органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10 лютого 2014 року №32вих-523 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сам відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечив проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, проте висловив умову, що ОСОБА_1 укладе з ним мирову угоди в майновому спорі, який розглядається Шевченківським районним судом м. Львова.

Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя: ОСОБА_8