Номер провадження: 22-ц/785/1603/14
Номер справи місцевого суду: 2/1522/8062/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

за участю секретаря Волчанського О.Ю.,

за участю: представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання недійсним договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні власністю, передачу приміщення територіальній громаді м. Одеси стосовно нежилого приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2013 року, -

встановила:

20.05.2011р. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання недійсним договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні власністю, передачу приміщення територіальній громаді м. Одеси стосовно нежилого приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8.

Уточнивши позовні вимоги, Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі ст.ст.203,215,319,228,388 ЦК України просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.08.2006р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 506,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.08.2006р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 158,9 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Воронцовський, 9;

витребувати від ОСОБА_7 нежиле підвальне приміщення, загальною площею 158,9 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Воронцовський, 9 та передати зазначене приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у відання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

витребувати від ОСОБА_3 нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8 та передати зазначені приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у відання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

усунути перешкоди в користуванні, шляхом виселення ОСОБА_7 з нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 158,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, пров. Воронцовський, 9 та передати зазначені приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у відання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

усунути перешкоди в користуванні, шляхом виселення ОСОБА_3 з нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8 та передати зазначені приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у відання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а також стягнути судовий збір.

При цьому посилалися на те, що нежилі приміщення, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8 та пров. Воронцовський, 9 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. ОСОБА_5 набув право власності на зазначені приміщення по пров. Воронцовський, 9 та вул. Градоначальницька, 8 на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2006р. по справі № 9/97-06-2908. Однак на теперішній час вказане судове рішення скасовано постановою Вищого Господарського суду України від 18.10.2006р. по справі № 9/97-06-2908. Враховуючи той факт, що відчуження наведених обєктів комунальної власності на користь ОСОБА_6 відбулось на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2006р., яке скасовано постановою Вищого Господарського суду України, послідуючі угоди - договори купівлі-продажу від 08.09.2006р. на приміщення по вул. Градовоночальницька, 8 та пров. Воронцовський, 9 в м. Одесі, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, також підлягають визнанню недійсними.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2012р. позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2012р. зазначене рішення скасоване, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою суду від 04 лютого 2013р. позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні власністю, передачу приміщення територіальній громаді м. Одеси стосовно нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 158,9 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, пров. Воронцовський, 9, виділено в окреме провадження.

Решту позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні власністю, передачу приміщення територіальній громаді м. Одеси стосовно нежилого приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, залишено в цьому провадженні.

Таким чином, предметом розгляду цієї справи після розєднання позовних вимог є вимоги виключно стосовно нежилого приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, які залишені в цьому провадженні.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала з огляду на їх необґрунтованість, а також з огляду на той факт, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду, на підставі чого просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2013р. в задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2013р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов позивача задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому посилаються на те, що судовим рішенням було визнано право власності за ОСОБА_5 на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2006 р., яке ним в подальшому було відчужене, рішення суду скасоване постановою Вищого Господарського суду України від 18.10.2006р., а позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності на вищевказане спірне приміщення залишені без розгляду. Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради не надавалась згода на продаж спірного майна, а відтак в порядку ст. 388 ЦК України власник майна має право на витребування його та повернення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати.

Представник ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Третя особа Одеська міська рада повідомлені про слухання справи.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 неодноразово: на 15 січня 2014р., 26 лютого 2014р., 26 березня 2014р. 16 квітня 2014р. викликались в судове засідання, але ні разу не зявилися в судові засідання, без поважних причин, не цікавилися розглядом справи, а тому суд апеляційної інстанції використав достатньо засобів повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про судовий розгляд вказаної справи з метою забезпечення їх конституційного права на участь в судовому засіданні та доступу до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розглянув справу у їх відсутність. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що предметом купівлі-продажу були нежитлові приміщення, загальною площею 506,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8. Згідно п.1 висновку судової експертизи, проведеної по справі Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що спірна споруда була побудована приблизно на початку 2000-х років.

Тому, свідоцтво про право власності від 22.03.2007р. на нежилу одноповерхову будівлю під літ.«Б -1» загальною площею 509 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, про належність на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради не може стосуватися спірної споруди, оскільки позивач в своїй позовній заяві посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. №311 та на рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. №226-I «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області». На момент ухвалення рішення Одеської обласної ради від 25.11.1991р. №226-I спірного майна ще не існувало, а тому посилання позивача на зазначений акт не заслуговує на увагу.

Судом не встановлювалося, ким зведено спірне майно, за яких обставин, ці обставини не входять у предмет судового розгляду, втім, суд повинен виходити з того, що позивач та уповноважені органи місцевого самоврядування не довели свої права на ці приміщення.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що позивач мав звернутися до суду за захистом своїх прав протягом трьох років, а саме до 24 січня 2010р., цей позов поданий ним лише 20.05.2011р., а тому пропустив строк позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову в частині визнання договору недійсним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 18 постанови Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними , перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами, правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. № 266-І "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області" у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста ОСОБА_7.

Згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.12.2006р. «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси», у відповідності до рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. № 226-І "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області", керуючись ст.ст.29,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 та розпорядження міського голови від 20.01.2003р. №59-01 « Про оформлення свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна», виконавчий комітет Одеської міської ради вирішив комунальному підприємству «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та обєктів нерухомості оформити та видати Одеській міській раді свідоцтво про право власності на обєкти нерухомості житлового і нежилого фонду місцевих рад, які розташовані у територіальних межах міста, у тому числі на одноповерхову будівлю, загальною площею 509 кв.м. по вул. Градоначальницька, 8 в м. Одесі(а.с.17-20 т.2).

Департамент комунальної власності Одеської міської ради відповідно до Положення "Про Департамент комунальної власності Одеської міської ради", затвердженого рішенням Одеської міської ради № 273-ІУ від 31.0.2012р., здійснює повноваження щодо управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, у тому числі повноваження орендодавця комунального майна.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 22.03.2007р. нежила одноповерхова будівля літ.«Б -1» загальною площею 509 кв.м., яка відображена у технічному паспорті від 13 листопада 2006р., розташована за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8 належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради. Вказане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 грудня 2006р. за № 757. Право власності за територіальною громадою зареєстровано 26 квітня 2007р. в КП « ОМБТІ та РОН»(а.с.8 т.1, а.с.15,16 т.2).

Як вбачається з технічного паспорту від 13 листопада 2006р. в ньому зазначено план схема спірного приміщення та земельна ділянка, на якій воно розміщено(а.с.220-224 т.1).

Матеріалами справи підтверджено, що 23 березня 2006р. ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. В заяві ОСОБА_5 зазначив, що реконструкція і збільшення площі приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8 були ним здійсненні самовільно, без отримання відповідного дозволу виконавчої влади (а.с.215-216 т.2).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.05.2006р. по справі № 9/97-06-2908 за ОСОБА_5 визнано право власності на нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 507,88 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, а також на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 158,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Воронцовський, 9( а.с.9-11 т.1).

Тобто, ОСОБА_5 набув право власності на зазначене приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2006р., яке було подальшому скасоване.

В установленому законом порядку ОСОБА_5 не набув права на реконструкцію та будівництво вказаного приміщення, не мав відповідної згоди власника приміщень та дозвільних документів на реконструкцію та будівництво приміщення. Земельна ділянка для реконструкції та будівництва в установленому законом порядку ОСОБА_5 не виділялась під будівництво приміщення, що підтверджено відповіддю Департаменту комунальної власності, яка надана до апеляційного суду.

Як в суд першої, так і апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 не надав відомостей про те, що вказане приміщення належало йому на праві власності, на праві оренди до звернення з позовною заявою до Господарського суду Одеської області. Також не надано рішення органів місцевого самоврядування щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва вищевказаного спірного приміщення.

Таким чином, ОСОБА_5 суду взагалі не надано доказів, на якій правовій підставі ОСОБА_5 зайняв спірне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, розпочав його реконструкцію та будівництво та що земельна ділянка була відведена йому для будівництва приміщення.

Доказів щодо права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спірне приміщення до суду не надано.

Згідно відповіді інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеської області від 11.10.2013р., за період з 01.01.2008р. по теперішній час, інспекцією державного архітектурно будівельного контролю дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, не надавався, декларація про готовність обєкта до експлуатації не була зареєстрована (а.с.202 т.2).

За договором купівлі-продажу від 30.08.2006р. ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 придбав нежитлові приміщення, загальною площею 506,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3651(а.с.14 т.1).

За договором купівлі-продажу від 08.09.2006р. ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 придбав нежитлові приміщення, загальною площею 506,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3875(а.с.16 т.1).

За договором купівлі-продажу від 25.01.2007р. ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_9 придбала нежитлові приміщення, загальною площею 506,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № У-7(а.с.18 т.1).

За договором купівлі-продажу від 25.04.2007р. ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_11 придбав нежитлові приміщення, загальною площею 506,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за № 2346(а.с.20 т.1).

За договором дарування від 14.06.2010р. ОСОБА_11 подарував, а ОСОБА_13 прийняв в дар нежитлові приміщення, загальною площею 506,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за № 3009(а.с.107-108т.1).

За договором купівлі-продажу від 10.12.2010р. ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_3 придбала нежитлові приміщення, загальною площею 506,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за № 6205(а.с.109-110 т.1).

Однак, постановою Вищого Господарського суду України від 18 жовтня 2006р. скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2006р. по справі № 9/97-06-2908, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 507,88 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, а також на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 158,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Воронцовський, 9(а.с.26-28 т.1).

В постанові Вищого Господарського суду України від 18 жовтня 2006р. вказано, що ОСОБА_5 зведено нежитлове приміщення, що складається в цілому з нежитлового підвального приміщення та приміщення першого поверху. З метою належної експлуатації вказаного нежитлового приміщення ОСОБА_5 була проведена капітальна реконструкція приміщення. Процес реконструкції полягав в частковому демонтажі раніше існуючих усередині будівельних конструкцій та зведення новозбудованих приміщень. Судом зазначено, що реконструкція приміщення ОСОБА_5 була здійснена без отримання відповідного дозволу органів виконавчої влади(а.с.26-28т.1).

Отже, відчуження вищевказаного приміщення на користь ОСОБА_6 відбулось на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 05 травня 2006р., яке скасоване та позов ОСОБА_5 залишено без розгляду ухвалою Господарського суду Одеської області від 24 січня 2007р.(а.с.217-218 т.1).

Таким чином, спірне приміщення незаконно вибуло з комунальної власності територіальної громади, а тому укладання спірного договору купівлі продажу відповідачами порушено публічний порядок, що є підставою для визнання договору купівлі - продажу від 30.08.2006р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 недійсним.

Рішення, на підставі якого ОСОБА_5 отримав у власність спірне нерухоме майно, що є предметом оскарження скасовано, а тому правові підстави, відповідно до яких відповідач ОСОБА_6 набув право відчужувати спірне майно, відсутні.

Неодноразовий перепродаж спірного майна, який не був пов'язаний з фактичним та юридичним припиненням володіння попереднього продавця та вступом у володіння кожного наступного набувача, не може бути підставою для припинення права комунальної власності на спірне майно та виникнення права власності у інших осіб.

Умовою дійсності будь-якого правочину за вимогами ст. 203 ЦК України є повна відповідність між волею сторін та їх волевиявленням, що спрямовані на досягнення реального правового та фактичного результату, тобто реальних правових наслідків, за умови повної відповідності умов правочину вимогам чинного законодавства.

Недотримання відповідачами вимог ст. 203 ЦК України, з врахуванням ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановленні ст. 203 ЦК України, дають підстави вважати, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір купівлі - продажу від 30.08.2006р. є недійсним.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яке не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати майно добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом.

Згідно п. 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1. було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2. було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3.вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

На ці обставини звертає увагу у правовому висновку Верховний Суд України у спорі про витребування власником майна від добросовісного набувача, відповідно до якого за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що власник спірного майна - територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради та Департамент комунальної власності Одеської міської ради як орган уповноважений власником здійснювати управління спірними приміщеннями, мають права вимагати повернення від добросовісного набувача ОСОБА_3 спірних приміщень по вул. Градоначальницька, 8 у комунальну власність, за правилами ст. 388 ЦК України.

Доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про те, що спірне приміщення є іншим приміщенням є необґрунтованими, оскільки згідно відповіді КП «ОМБТІ та РОН» щодо ідентичності нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 506, 6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, та належать ОСОБА_3 та нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 509 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, є одним й тим же обєктом нерухомості (а.с.219 т.1).

Свідоцтво про право власності, видане територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради 22 березня 2007р. діє по теперішній час та ніким із сторін не оскаржено в судовому порядку(а.с.9).

Крім того, в технічному паспорті , який виготовлено на замовлення Одеської міської раді 13 листопада 2006р. зроблена план схема спірного приміщення та земельна ділянка на якій воно розміщено, що відповідає свідоцтву про право власності від 22 березня 2007р. (а.с.220-224 т.1).

Висновки суду про те, що позивачем не доведено право на спірне приміщення є безпідставними, оскільки спростовуються планом схемою спірного приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8( колишня Перекопської перемоги) від 15 лютого 1948р., де зазначено колишнє приміщення в тому вигляді, в якому воно існувало до його реконструкції та будівництвом відповідачем ОСОБА_5, коли воно було зафіксовано на плані схемі від 15 лютого 1948р. за літ «В-1», «В» та належало органам місцевого самоврядування(а.с.198 т.2 ).

Доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про те, що на схемі - плану від 13 листопада 2006р. зазначено приміщення під літ «Б-1» та є іншим приміщенням до уваги не приймається, тому що після реконструкції та будівництва цього приміщення відповідачем ОСОБА_5 воно зазначено та зареєстровано ним на тій самій земельній ділянці, в тому ж самому місці, але під іншою літ. «Б-1». Відповідач ОСОБА_5 провів реконструкцію та побудував вищевказане приміщення, набув незаконно право власності на побудоване та реконструйоване приміщення за рішенням Господарського суду Одеської області від 05.05.2006р., яке в подальшому було скасоване. Реєстрацію нежитлового приміщення здійснив 27.07.2006р., а тому в плані - схемі від 13.11.2006р. спірне приміщення, яке існувало раніше на схемі плані 14.02.1948р. відсутнє, в звязку з його реконструкцією та перебудовою (а.с.12 т.1).

Колегія суддів, критично відноситься щодо висновку експертизи, стосовно побудови спірного приміщення у 2000р., оскільки це спростовується позовом ОСОБА_5 до Господарського суду Одеської області про визнання за ним права власності на вищевказане приміщення, де зазначено , що спірне приміщення ним побудовано та реконструйоване, та що процес реконструкції полягав в частковому демонтажу раніше існуючих усередині будівельних конструкції та зведення ним новозбудованих приміщень(а.с.215 т.2).

Доводи представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 про застосування позовної давності, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки кінцевим набувачем майна територіальної громади є відповідач ОСОБА_3 за договором купівлі продажу від 10.12.2010р. Інформація щодо особи, яка порушила право територіальної громади м. Одеси отримано Департаментом 03.05.2012р., згідно листа КП «ОМБТІ та РОН» від 27.04.2012р. за №4371- 12/99, що підтверджено матеріалами справи. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з 03.05.2012р.

Крім того, відповідно до п. 29 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких обєктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Відповідач ОСОБА_5 здійснив самочинне будівництво та реконструкцію вищевказаного приміщення без дозволу органів місцевого самоврядування та без виділення земельної ділянки для цього будівництва, не надав правовстановлюючих документів щодо цього приміщення та земельної ділянки, доказів, на підставі яких воно йому належало, а тому строк позовної давності не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення цього будівництва.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно зясував всі обставини справи та порушив норми матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст.ст.79, 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів в рівних частках на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., з кожного по 81 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 209,303, 307 ч.1 п.2, 309, 314, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2013 року - скасувати.

Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.08.2006 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 506,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 8, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3651.

Витребувати від ОСОБА_3 нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька,8 та передати зазначене приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у відання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення ОСОБА_3 з нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 506,6 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька,8 та передати зазначені приміщення територіальної громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у відання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Стягнути в дохід держави в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., з кожного по 81 (вісімдесят одній) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_15

ОСОБА_16

ОСОБА_17