Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Батченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заявила клопотання про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам користуватись та розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1, в тому числі проводити у ній будь-які будівельні роботи до моменту вирішення справи про оспорювання заповіту від 11 грудня 2013 року по суті.

Клопотання мотивує тим, що вхідні двері та замки у квартирі АДРЕСА_1, яка належала на праві власності померлій ОСОБА_5, змінені, двері позивачу не відчинили, за повідомленням сусідів у квартири проводиться ремонт, тому існує реальна загроза того, що квартира буде приведена до технічно несправного стану, що утруднить виконання рішення суду або зробить його неможливим.

Позивач в судовому засіданні підтримав клопотання свого представника.

Представник відповідачки ОСОБА_6 просив у задоволенні клопотання відмовити, пояснив, що у забезпеченні позову не має необхідності, оскільки у зазначеній квартирі замінені лише вхідні двері, будь-які ремонтні роботи не проводяться через брак коштів.

Заслухавши клопотання представника позивача та думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову визначений ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Змістом заявлених вимог є визнання недійсним заповіту від 11.12.2013 року, складеного ОСОБА_5 на ім»я відповідачки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено вище, представник позивача просить забезпечити позов шляхом заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися спадковою квартирою і проводити у ній будівельні роботи.

Отже, заявляються вимоги з приводу забезпечення позову відносно невизначеного кола осіб, що не передбачено положеннями ч. 1 ст. 152 ЦПК України, та унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення клопотання.

За викладених обставин заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя