справа № 2-296/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська до ОСОБА_1, треті особи - Бабушкінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2, про визнання таким? що втратив право на користування житловим приміщенням, зобов"язання виконати певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що в ізольованій квартирі АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований ОСОБА_1. При реорганізації КЖРЕВП Бабушкінського району в березні 2004 року було встановлено? що ОСОБА_1 у вказаній квартирі тривалий час не проживає, оплату за житло не здійснює. На протязі 2004-2005 років працівниками КЖЕП-7 про не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі складалися акти. Враховуючи, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі більше шести місяців без поважних причин, позивач вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнень, позивач просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, зобов"язати Бабушкінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, зняти ОСОБА_1 з реєстрації в квартирі за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позові з урахуванням уточнення, підтримав.

Відповідач з представником в судовому засіданні позовні вимоги не визнади, посилаючись на їх не обгрунтованість.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник Бабушкінського районного відділу у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав суду листа про розгляд справи у його відсутніть.

Вислухавши осіб, які з"явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 163 Житлового Кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктом 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 Житлового Кодексу.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3, в якій він зареєстрований, що підтверджується особовим рахунком № 1822230 та довідкою з місця проживання від 08.10.2005 року. Вказана квартира є неприватизованою, розташована на першому поверсі одноповерхового будинку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 у вказаній квартирі не проживає тривалий час, що зафіксовано актами КЖЕП-7, що складалися протягом 2004-2005 року, 18.11.2005 року КЖРЕВП Бабушкінського району м. Дніпропетровська звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2006 року, ухваленим у даній справі, визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1, зобов"язано відділення паспортної реєстраційної і міграційної служби Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2007 року вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2006 року скасоване за апеляційною скаргою ОСОБА_1, а справа направлена на новий розгляд до того ж суду.

В ході нового розгляду по суті даної цивільної справи встановлено, що на підставі вказаного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2006 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради прийнято рішення № 191 від 17.03.2006 року "Про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі", згідно п.1.6.26. якого двокімнатну квартиру АДРЕСА_4, житловою площею 22,6 кв.м., загальною площею 29,1 кв.м., закріплено за ОСОБА_2, складом сім"ї одна особа. Також, на підставі наразі скасованого рішення суду від 16.01.2006 року ОСОБА_1 був знятий з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз"яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В обгрунтування своїх позовних вимог КЖРЕВП Бабушкінського району м. Дніпропетровська у позові та його представник в судовому засіданні посилалися на те, що ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає тривалий час, і на протязі 2004-2005 року працівниками КЖЕП-7 складалися акти про його не проживання в спірній квартирі.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів про те, який саме період часу ОСОБА_1 не проживав у вказаній квартирі, зважаючи на те, що із даними позовними вимогами позивач звернувся до суду 18.11.2005 року, а фіксування не проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою відбувалося в період 2004-2005 років, разом з цим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого вони мають доньку Елізу, ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з сім"єю ОСОБА_1 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, де вони були всі зареєстровані.

Відповідно до матеріалів справи, особовий рахунок у вказаній квартирі був спочатку відкритий на дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_3, а в 1999 році за заявою ОСОБА_1 від 07.05.1999 року та за згодою ОСОБА_3 від 20.09.1999 року особовий рахунок був переведений на ОСОБА_1, що не заперечувалося позивачем.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12.04.1996 року є також власником квартири АДРЕСА_5, яка межує із спірною квартирою № 4.

В зв"язку з робочою необхідністю дружина ОСОБА_1 ОСОБА_3 разом з донькою Елізою в 2001 році переїхали проживати до м. Запоріжжя, а ОСОБА_1, який залишився проживати в ІНФОРМАЦІЯ_4, періодично їздив до м. Запоріжжя, де відвідував сім"ю та в зв"язку із службовою робочою необхідністю.

Оскільки квартири № 3 та № 4 в будинку № 24 по вул. Українській в м. Дніпропетровську потребували капітального ремонту, зокрема в квартирі №3 була зруйнована вигрібна яма, ОСОБА_1 в кінці 2004 року був вимушений перевезти більшість своїх речей до м. Запоріжжя за місцем проживання його дружини з донькою, а також частково до брата, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_5. В зв"язку з зазначеним ОСОБА_1 проживав з дружиною як у м. Запоріжжя так і у квартирі АДРЕСА_6, яку він готував до ремонту та в якій залишилися необхідні для його проживання речі та меблі. При цьому він приїздив у м. Дніпропетровськ 1-3 рази на місяць, проживав у квартирі 3-4 дні та після цього повертався до м. Запоріжжя.

На періодичність проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 також впливав характер роботи ОСОБА_1, який є архітектором-дизайнером і його робота пов"язана з постійними відрядженнями по Україні та за її межі, в тому числі для контролю здійснення проектів, відвідування міжнародних виставок.

Так? з 11.04.2004 по 25.04.2004 року ОСОБА_1 перебував у відрядженні в Італії; з 19.09.2004 по 22.10.2004 року він здійснював авторський нагляд на об"єкті в м. Дніпропетровську по вул. Дзержинського, 36а, кв.103,104.; з 20.11.2004 по 29.11.2004 року знаходився у службовому відрядженні в м. Києві для проведення замірів об"єктів АДРЕСА_7; з 20.12.2004 по 27.01.2005 рік перебував у службовому відрядженні в м. Черкаси, де здійснював контроль за установкою систем кондиціювання; з 15.01.2005 по 20.04.2005 року перебував у службовому відрядженні у м. Києві, де здійснював авторське супроводження на об"єкті АДРЕСА_7; з 11.04.2005 по 22.04.2005 року - перебув в Італії, що підтверджується інформацією з його закордонного паспорту; з 20.09.2005 по 02.10.2005 та з 01.11.2005 по 25.11.2005 року здійснював авторський нагляд на об"єкті в АДРЕСА_8, 104. Тобто періоди відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання за адресою спірної квартири за наведених обставин не перевищували чотирьох місяців, що підтверджується наданими доказами, зокрема довідками про роботу відповідача, його паспортом громадянина України для виїзду за кордон, та не спростовано позивачем.

Встановлено, що вартість житлово-комунальних послуг сплачувалося як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3, що підтверджується відповідними квитанціями від 09.11.2005 року, тобто датованими до дня звернення до суду позивача із даним позовом, що не спростовано позивачем.

Вказані вищенаведені обставини підтверджується в судовому засіданні свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Так, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, від якого вони мають доньку, ІНФОРМАЦІЯ_7. У квартиру АДРЕСА_9 вони вселилася за обмінним ордером в зв"язку з обміном квартири на її квартиру у м. Запоріжжя, постійно жили в цій квартирі і їздили до батьків у м. Запоріжжя. Спочатку особовий рахунок у квартирі №4 був відкритий на її ім"я, в 1999 році за її заявою він був переоформлений на ОСОБА_1 Приблизно в 2001 році вона з донькою переїхали в м.Запоріжжя, оскільки у неї там був бізнес, ОСОБА_1 залишився проживати в квартирі №4 і з цього часу він постійно жив в ній, щотижня приїздив до них, допомагав їм з донькою, між ними були добрі довірчі відносини, квартирну плату за спірну квартиру платила і вона і ОСОБА_1 Робота ОСОБА_1 була пов"язана з постійними відрядженнями по Україні та за її межі, тому він часто та на невеликі періоди, іноді близько на 2 місяці, їздив у відрядження. В кінці 2004 року в зв"язку з необхідністю ремонту у спірній квартирі він багато речей перевіз до неї, жив у них і постійно їздив в м.Дніпропетровськ, де жив у спірній квартирі. В 2006 році шлюб між ними був розірваний.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в 1990-1991 роках він допомагав ОСОБА_1 з його дружиною ОСОБА_3 ремонтувати квартири №3 та №4 в будинку № 24 по вул. Українській в м.Дніпропетровську. Йому відомо, що ОСОБА_1 в зв"язку з характером роботи часто їздить у відрядження в інші міста України та за кордон. ОСОБА_1 постійно проживав в квартирі №4 приблизно до 2005 року, потім в зв"язку з необхідністю здійснення в ній ремонту, він жив і в м.Запоріжжя і ній. ОСОБА_2 ніколи в цій квартирі не проживала.

Як вбачається з матеріалів даної справи, первісно при зверненні 18.11.2005 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом, КЖРЕВП Бабушкінського району заявлялися позовні вимоги як до ОСОБА_1 так і до ОСОБА_2, а саме про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_6 та про виселення ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

За результатами розгляду вказаного позову Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, як зазначено вище, і було ухвалено рішення від 16.01.2006 року, яким ОСОБА_1 визнаний таким, що втратив право користування житловою площею квартири АДРЕСА_6 із зняттям його з реєстрації за вказаною адресою. Цим же рішенням було відмовлено КЖРЕВП Бабушкінського району у задоволенні позову про виселення із вказаної квартири ОСОБА_2 та задоволено її зустрічні позовні вимоги про визнання за нею права користування житловим приміщенням у вказаній квартирі, зобов"язано КЖРЕВП укласти з нею договір найму житлового приміщення цієї квартири.

Проте, ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2007 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2006 року було скасоване.

В ході розгляду даної справи позивачем була надана суду 31.01.2011 року уточнена позовна заява лише до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 4 в будинку № 24 по вул. Українській в м. Дніпропетровську та зобов"язання зняти з реєстрації. За клопотанням позивача зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 виділені в самостійне провадження, тому дана справа розглядається в межах заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що висновки позивача про тривале не проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 були зроблені лише на підставі письмової пояснювальної ОСОБА_2 в адресу КЖРЕВП на вимогу про її виселення з цієї квартири, яку було долучено позивачем до позову та в якій вона повідомляла про те, що у вказаній квартирі вона проживала з 2000 року у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 і в 2004 році в зв"язку з тим, що він почав зловживати спиртними напоями, між ними відбувалися сварки, він забрав речі з квартири та пішов, а вона продовжила проживати у вказаній квартирі як член сім"ї, платить за квартиру.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог та на підтвердження не проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин. Вказана ж пояснювальна ОСОБА_2, в якій не зазначена дата її підписання і відсутні докази її надходження в установленому порядку до адресата, не є належним доказом цього, оскільки обставини, викладені в ній, не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Встановлено, що у вказаний в пояснювальній записці період ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, між ними підтримувалися сімейні відносини та велося спільне господарство, з ОСОБА_2 ОСОБА_3 знайомий не був. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 будь-коли перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 та проживала з ним разом в квартирі АДРЕСА_10, а потім після сварок з нею він добровільно виселився із квартири, в тому числі в період, що розглядається, суду не надано.

Суд критично відноситься до актів від 25.12.2004 року та від 03.10.2005 року, складених комісією у складі майстрів та паспортиста КЖРЕВП Бабушкінського району на підтвердження не проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, оскільки вони були надані позивачем в ході судового розгляду справи, що суперечить положенням ст.27 ЦПК України щодо порядку надання доказів, а також в них містяться посилання на слова сусідів про не проживання ОСОБА_1, проте в самих актах не зазначені прізвища та адреси проживання цих сусідів, акти складені без їх участі, що дає підстави вважати ці акти неналежними доказами.

Із вищенаведених підстав суд вважає неналежними доказами і надані представником позивача на підтвердження позовних вимог Акти від 15.01.2014 року, 12.02.2014 року, 11.03.2014 року, 23.04.2014 року, 14.05.2014 року, 19.06.2014, 11.12.2014 року, складені за участю працівників КП "Жилсервіс-2" про не проживання ОСОБА_1 за адресою спірної квартири.

Судом встановлено, що в ході розгляду даної справи квартира АДРЕСА_11 частково зруйнована невідомими особами, що не заперечувалося позивачем, з приводу чого ОСОБА_1 звертався з відповідною заявою до Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, тому зрозуміло, що ОСОБА_1 наразі позбавлений можливості жити та користуватися нею.

Крім того, Акт про не проживання, датований 11.12.2014 року, наданий представником позивача в судове засідання, яке відбулося до дати складання цього акту, що викликає сумнів у його достовірності. Також, дані акти складені працівниками КП "Жилсервіс-2" ДМР, в той час, як у даній справі розглядається позов Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, оскільки позивачем не доведено того, ОСОБА_1 не проживав без поважних причин у спірній квартирі понад встановлений законом строк та у період, що розглядається судом в межах позовних вимог.

З огляду на вищевстановлені судом обставини, суд вважає такими, що також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов"язання Бабушкінського районного відділу у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_1 з реєстрації в квартирі за адресою АДРЕСА_12, враховуючи також те, що як вбачається з інформації, наданої адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою 24.07.2006 року за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, яке в подальшому було скасовано апеляційним судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному виробничому підприємству Бабушкінського району м. Дніпропетровська у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1, треті особи - Бабушкінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2, про визнання таким? що втратив право на користування житловим приміщенням, зобов"язання виконати певні дії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева