АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8075/14 Справа № 171/2663/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року м. Дніпропетровськ

25 листопада 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхому О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Апостолівська райдержадміністрація, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла його мати - ОСОБА_6, він прийняв спадщину на її майно - грошові внески, однак оформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 він не має можливості у зв»язку з тим, що рішенням Апостолівського районного суду від 12.05.11 року спадщину було визнано відумерлою; вказане рішення було скасоване Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ; ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.12 року заяву Зеленодольської міської ради про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.12.2011 року спірна квартира була передана у власність ОСОБА_7 і ОСОБА_8 17.04.2012 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_7, що діяв від свого імені та в інтересах сина ОСОБА_8, продав вказану квартиру відповідачу ОСОБА_5 15.11.2012 року було укладено договір міни, згідно якого ОСОБА_5 передав вказану квартиру у власність ОСОБА_3 Посилаючись на ст. 459 ЦК України від 1963 року, ст. 1218, 1219, 388 діючого ЦК України, позивач просив суд визнати на ним, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, право власності на квартиру АДРЕСА_1, витребувати вказану квартиру з незаконного володіння ОСОБА_3

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Апостолівська райдержадміністрація, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він є власником спірного нерухомого майна на законних підставах та добросовісним набувачем.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення первісних позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Так, повідомлення про виклик у судове засідання на 25.11.2014 року ОСОБА_2 отримав 08.11.2014 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. 17.11.2014 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що у паспорті громадянина України ОСОБА_2 російською мовою зазначено прізвище, ім"я та по-батькові позивача - "ОСОБА_2".

Суду надано копію, оформленого російською мовою, свідоцтва про народження 24.11.47 року "ОСОБА_2", де зазначено, що його матір"ю є "ОСОБА_6" (а.с. 117).

Свідоцтвом про право власності на житло від 10.12.2001 року підтверджено, що ОСОБА_6 мала право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про смерть від 27.12.2001 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року у місті Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 115).

Судом встановлено, що протягом шести місяців, з часу відкриття спадщини, позивач ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, що стверджується листом Зеленодольської держнотконтори від 27.09.2014 року та копією спадкової справи № 90/2012 на а.с. 113 - 123.

Крім того, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини із спадкодавцем, яка мешкала та померла у місті Зеленодольську Апостолівського району Дніпропетровської області, - не проживав; згідно паспорта громадянина України ОСОБА_2 з 02.07.1993 року по 28.12.2002 року був зареєстрований у якості проживаючого АДРЕСА_2.

Лише 16.08.2012 року ОСОБА_2 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом стосовно належних померлій ОСОБА_6 грошових внесків та 16.08.2012 року він отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом на грошові внески ОСОБА_6, що підтверджується матеріалами спадкової справи №90/2012 (а.с. 122 - 123).

Колегія звертає увагу, що матеріали вищевказаної спадкової справи, оформлені українською мовою, мають суперечності у написанні прізвища спадкодавця - «ОСОБА_6» та «ОСОБА_6».

Судом також встановлено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12.05.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.09.2011 року, було задоволено заяву Зеленодольської міської ради та квартиру АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщиною (а.с. 8 - 9, 10). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.03.2012 року вказані вище рішення від 12.05.2011 року та ухвалу від 12.09.2011 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 11 - 13). Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року заяву Зеленодольської міської ради про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду у зв"язку з наявністю спору про право (а.с. 8 - 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого КП «Зеленодольський міський водоканал» м. Зеленодольськ 09.12.2011 року на підставі розпорядження органу приватизації №18 від 09.12.2011 року, зареєстрованого в Апостолівському БТІ, квартира АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_7 і ОСОБА_8

17.04.2012 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_7, що діяв від свого імені та в інтересах сина ОСОБА_8, продав вказану квартиру відповідачу ОСОБА_5

15.11.2012 року у письмовій нотаріальній формі було укладено договір міни, згідно якого, зокрема, ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1; договір зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ» 19.11.2012 року; викладене підтверджується договором міни житла, витягом з відповідного державного реєстру (а.с. 59 - 66).

Вказані вище правочини ніким не оспорені, їх реєстрація не скасована.

На час розгляду справи у спірній квартирі проживають та з 11.12.2012 року зареєстровані відповідач ОСОБА_3 і члени його сім"ї - дружина ОСОБА_10, діти ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 55 - 58).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України від 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1258, 1268, 1269 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України.

Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з викладеного, колегія не вбачає підстав для задоволення первісних позовних вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру, що належала спадкодавцю ОСОБА_6, та витребування спірної квартири з володіння ОСОБА_3, позов необґрунтований та недоведений, тому місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3, який є добросовісним набувачем, на підставі цивільно-правового договору.

Рішення органу приватизації від 09.12.2011 року, свідоцтво про право власності на житло від 09.12.2011 року, договір купівлі-продажу від 17.04.2012 року, договір міни від 15.11.2012 року щодо спірної квартири ніким не оспорені, їх державна реєстрація не скасована.

Доводи первісного позову про те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника ОСОБА_2 не з його волі - є безпідставними та недоведеними, оскільки ОСОБА_2 саме право власності на спірну квартиру не набув. Більше того, на час реєстрації права власності за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ОСОБА_5 позивач ОСОБА_2 не здійснив звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не звернувся до суду із заявою (позовом) про встановлення факту прийняття спадщини чи з позовом про надання додаткового строку для звернення до нотаріальної контори із заявою щодо прийняття спадщини.

Крім того, у суді не доведено твердження позивача, що він є сином спадкодавця ОСОБА_6.

Так, на підтвердження факту родинних відносин позивачем надано оформлене російською мовою свідоцтво про народження "ОСОБА_2", де зазначено, що його матір"ю є "ОСОБА_6" (а.с. 117).

Однак, у паспорті громадянина України ОСОБА_2 російською мовою зазначено прізвище, ім"я та по-батькові позивача - "ОСОБА_2".

Отже, зважаючи на різне написання прізвища позивача за первісним позовом та спадкодавця у зазначених вище документах, - докази факту родинних відносин між вказаними особами, в тому числі і судове рішення щодо встановлення відповідного факту, суду не надані.

Посилання позивача за первісним позовом на отримання ним свідоцтва про право власності на спадщину за законом на грошові внески ОСОБА_6 не спростовують викладених вище висновків суду.

Колегія наголошує, що рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками місцевого суду щодо їх оцінки та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, правильне застосування районним судом вимог ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті рішення суду, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді