АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л. при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, стягнення сум, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 з позовом про визнання недійсним укладеного ними 6.04.2010р. договору про надання консалтингових послуг в області права, стягнення 3100грн. суми, сплаченої нею за договором. Пізніше ОСОБА_2 доповнила свій позов вимогами про стягнення з відповідача збитків, процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних, інфляції та морального відшкодування.

Рішенням Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ від 15.07.2013р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Згідно свідоцтва від 10.04.2007р. №1659 ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.197).

За відомостями Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області ОСОБА_3 зареєстрований в Жовтоводській ДПІ як фізичної особа-субєкт господарювання та з 2009 року здійснює підприємницьку діяльність по спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності із видом діяльності консалтингові, маркетингові послуги, індивідуальні послуги (а.с.39,40).

6.04.2010р. між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги по цивільній справі з зазначенням, що у разі відсутності додатку до договору, він є безоплатним. Додаток до договору відсутній. (а.с.8).

6.04.2010р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у якості фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності укладено договір про надання консалтингових послуг в області права. За п.1.1. договору останній, як виконавець послуг, зобовязався надати клієнтці письмові та усні консультації з питань, повязаних з визнанням заповіту недійсним. За п.3.1. договір про надання послуг діє протягом року. У п.2.2. договору також зазначено, що у разі відсутності додатку до договору, він є безоплатним. До договору додано додаток. Згідно додатку клієнтка має оплатити послуги у сумі 3100грн., у тому числі, за аналіз наданих документів та пояснення 600грн., за надання консультацій, підготовку письмових та усних консультацій, підготовку позовної заяви 1000грн., представництво інтересів клієнтки у суді 1500грн., а також за кожну участь у судовому засіданні по 200грн., 1000грн. премії, з забезпеченням його транспортом до місця розгляду судом спору. Особистим письмовим записом на договорі ОСОБА_3 зазначено, що оплата по договору здійснена 6.04.2010р. у сумі 3100грн. (а.с.9,10).

Відповідно до вимог ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Тобто, за вказаними положеннями закону обовязок щодо оплати послуг передбачається за фактично виконані послуги.

У судовому засіданні встановлено, що після отримання оплати за договором про надання консалтингових послуг в області права, ОСОБА_3 у якості фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності фактично ніяких послуг ОСОБА_2 не надавалось, оскільки остання фактично відразу після укладення договору відмовилась від них. Доказів тому, що ОСОБА_3 частково виконані умови договору матеріали справи також не містять. Так, відповідно до вимог ч.8 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів виконавець залежно від характеру і специфіки наданої послуги зобовязаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт надання послуги. Передбаченого законом розрахункового документу ОСОБА_3 не видавалось, не надано його і в період розгляду спору. Про свою відмову від послуг та про повернення сплаченої грошової суми ОСОБА_2 заявляла ОСОБА_3 на наступний день після укладення договорів 7.04.2010р., а також пізніше -13 та 14.04.2010р. На її заяви ОСОБА_3 відповіді не надано, а від отримання направленої йому курєрською поштою заяви він відмовився. Свою відмову від договору ОСОБА_2, зокрема, мотивувала незгодою з його умовами, які не відповідають принципам справедливості, добросовісності, розумності,обмежують її права споживача та покладають на неї непомірні матеріальні обовязки (а.с.30,31,37,38).

Згідно ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

За положеннями ч.12 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право відмовитись від договору про надання послуг, якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть його інтереси або вимоги.

Враховуючи зазначені вимоги закону, встановлені обставини про фактичне не виконання послуг підприємцем ОСОБА_3 за договором, дія якого закінчилась, відмову ОСОБА_2 від послуг відразу після укладення спірного договору, на користь останньої слід стягнути 3100грн. на повернення здійсненої нею оплати послуг з врахуванням інфляційних втрат у сумі 334грн.80коп. за період з квітня 2010 року по листопад 2013 року включно (99,7 х99,4 х99,6 х99,8 х101,2 х102,9 х100,5 х100,3 х100,8 х104,0 х99,8 х100,2 х99,9 х100,0 х 100,0 х100,1 х100,0 х99,9 х99,3 х100,0 х100,4 х100,4).

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 344грн.10коп. на повернення сплачених нею судових витрат (а.с.2,151). Для стягнення понесених ОСОБА_2 витрат на проїзд з м.Павлоград передбачених законом підстав немає, оскільки за ч.1 ст.85 ЦПК України вони віднесені до витрат, які несуть сторони. Крім того, своїм місцем проживання ОСОБА_2 зазначено м.Дніпропетровськ, а не м.Павлоград.

Оскільки висновки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення сплаченої за договором суми та інфляційних втрат не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині нового рішення та частковим задоволенням апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору про надання консалтингових послуг в області права, про стягнення збитків, процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та морального відшкодування за недоведеністю вказаних вимог є обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність рішення суду першої інстанції у цій частині безпідставні. Для визнання недійсним договору за заявлених ОСОБА_2 обставин підстав дійсно не малось, оскільки фактично вона від нього відмовилась. За ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено законом, договір є відповідно розірваним. Крім того доказів відсутності її волевиявлення на укладення договору про надання консалтингових послуг в області права, матеріали справи не містять. З матеріалів справи та дій самої ОСОБА_2 вбачається, що на час укладення договору таке її волевиявлення фактично малось, проте після укладення договору її наміри змінились, коли для неї стало очевидним, що послуги, зважаючи на їх вартість та характеристику не будуть задовольняти її інтереси. Так, сама ОСОБА_2 підтверджувала, що її наміри змінились саме після укладення договору та після аналізу сумнівної для неї поведінки ОСОБА_3, який спочатку уклав з нею договір у якості адвоката, а потім договір у якості підприємця. Між тим, відповідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, а тому наявність у ОСОБА_3 вищої освіти за спеціальністю правознавство надає йому право вважатись такою особою. Не вбачалось передбачених законом підстав і для стягнення збитків, трьох процентів річних, процентів за користування грошовими коштами та морального відшкодування з врахуванням тих спірних правовідносин, які фактично склались між сторонами. Не передбачалось вимогами п.5 ст.4 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції на 6.04.2010р.) і відшкодування моральної шкоди за тих обставин, якими обґрунтовані відповідні вимоги ОСОБА_2

Таким чином рішення суду першої інстанції в іншій частині відповідає вимогам закону та скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 15 липня 2013 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення сплаченої за договором суми та інфляційних втрат.

Стягнути з фізичної особи - субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3100грн. на повернення оплати послуг, 334грн.80коп. інфляційних втрат та 344грн.10коп. на повернення судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :