Справа № 2-356/76/14 Головуючий у І інстанції Голік Г.К.
Провадження № 22-ц/780/3622/14 Доповідач у 2 інстанції Білоконь
Категорія 45 05.06.2014
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 30 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

встановила :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували в шлюбі з 15.10.2011 року по 17.09.2013 року, під час якого придбали спільне майно на суму 28000 гривень, а саме автомобіль ВАЗ-21091, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 24000 грн. та телевізор «Самсунг» вартістю 4000 грн.

Після припинення шлюбних стосунків відповідач користувався автомобілем ВАЗ-21091, який згодом продав, не сплативши позивачу вартість її частки.

Також відповідач забрав у користування телевізор «Самсунг».

Позивач просила поділити спільне майно подружжя, виділивши відповідачу ОСОБА_2 в натурі вказані автомобіль та телевізор та стягнувши з відповідача на користь позивача вартість ? частини цього майна у розмірі 14000 грн.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя, виділено ОСОБА_2 телевізор марки «Самсунг» вартістю 4000 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість ? частини телевізора марки «Самсунг» в сумі 2000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь вартість ? частини спірного автомобіля у розмірі 12000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартість ? частини спірного автомобіля.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2011 року по 17.09.2013 року, під час якого придбали автомобіль ВАЗ-21091, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 24000 грн. та телевізор «Самсунг» вартістю 4000 грн.

06 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль.

У кінці липня 2013 року сторони припинили спільне проживання та ведення господарства.

Ці обставини сторонами не оспорюються.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості 1/2 частини телевізора «Самсунг», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог ст.ст. 60,71,71 СК України і вважав, що позивачу належить половина цього майна як такого, що придбане в період шлюбу та наявне на час припинення спільного ведення господарства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача ? частини вартості автомобіля ВАЗ-21091, суд першої інстанції виходив з того, що це майно було відсутнє у сторін на час припинення спільного проживання та ведення господарства у липні 2013 року, тому відсутні підстави для його поділу в натурі та стягнення його вартості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до п. 23 зазначеної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна,наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що на час припинення шлюбних стосунків в кінці липня 2013 року та розірвання шлюбу у вересні 2013 року спірний автомобіль ВАЗ 21091 не відносився до обсягу спільно нажитого майна подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства, у зв»язку з його продажем у квітні 2013 року в період, коли сторони перебували у шлюбі і вели спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом спільної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 не надали доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 в період шлюбу і ведення спільного господарства розпорядився спірним автомобілем при відсутності її згоди на це; що вона не витрачала на власний розсуд кошти, виручені в результаті відчуження автомобіля.

Отже, позивач не спростувала презумпцію розпорядження спільним майном подружжя за їх взаємною згодою, передбачену ст. 65 СК України.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині виділення в натурі відповідачу вказаного автомобіля та стягнення з нього на користь позивача ? частини його вартості.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 30 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :