АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3030/14 Головуючий 1-ої інст.: Лазарєв А.В.
Справа № 642/1450/14-ц
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Маміна О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Крилової Т.Г., Борової С.А.

при секретарі - Шрамко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Південна залізниця» про стягнення майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог зазначав, що є пенсіонером, ветераном праці, «Дитиною війни», інвалідом ІІ групи. 31 травня 2013 року він їхав в якості пасажира у поїзді № 158, вагон 7 місце 19 з м. Донецька до м. Харкова. У вагоні не працював кондиціонер, була духота, внаслідок чого у нього піднявся тиск і він дуже розхвилювався. Начальник поїзду пояснив йому, що кондиціонери не працюють у всіх вагонах. В книзі скарг позивач зробив запис про всі незручності, які виникли у нього при користуванні послугами ДП «Південна залізниця». Вважав що відповідач порушив його права як споживача послуг, оскільки потяг має категорію Інтерсіті, з відповідною вартістю проїзду, а якість послуг не відповідає зазначеній категорії та вартості проїзду. Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача ДП «Південна залізниця» моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн. та зобов'язати відповідача повернути йому витрачені на квиток кошти, а також притягнути керівництво ДП «Південна залізниця» до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 18 березня 2014 року скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами, що 31 травня 2013 року позивач був пасажиром потягу № 158 сполученням Донецьк-Харків, проїзний документ серії ХР 877210.

У вагоні не працював кондиціонер, вікна не відчинялися, була духота та дуже висока температура повітря, внаслідок чого у позивача піднявся тиск і він дуже розхвилювався.

Відповідно до ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд. Укладення договору перевезення підтверджується видачею квитка.

Згідно ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 5 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» рекомендовано у кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

У відповідності до ст. 105 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим статутом та окремими договорами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відшкодування моральної шкоди завданої позивачеві неналежною якістю обслуговування, не передбачено умовами договору перевезення та чинним законодавством України.

Вірним є також і висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про повернення вартості проїзного документу оскільки послуга з перевезення була виконана в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -