АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на у тримання дитини,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2013р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на у тримання дитини. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шлюб яких розірвано 22.05.2000р. (а.с.6,7). ОСОБА_4 проживає з батьком. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 5.01.2011р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі ? частини усіх видів її заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття (а.с.8-10). За довідками з місця роботи ОСОБА_3 працює начальником відділення ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", систематично отримує заробітну плату, з якої відповідно утримуються аліменти. Загальний розмір аліментів за період з березня по грудень 2011 року склала сума 15873грн.95коп., за період з січня по грудень 2012 року - 11707грн.14коп., а за період з січня по вересень 2013 року - 17318грн.25коп. (а.с.33-35). За відомостями Комунального закладу освіти "Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою" Дніпропетровської міської ради ОСОБА_4 навчається на 1 курсі (9клас). Ліцей передбачає безоплатне навчання та забезпечення ліцеїстів триразовим безоплатним харчуванням (а.с.40). ОСОБА_2 вимагав стягнути з ОСОБА_3 понесені ним додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 у сумі 20 554грн., а саме, 3744грн. - витрат на покупку 12.03.2011р. велосипеда, 5050грн. - витрат на путівку від 14.06.2011р. у дитячий табір, 7286грн. (912 доларів США) - витрат на поїздку сина з ним до Ізраїлю у період з 9 по 20.08.2012р., 4024грн. - витрат на комплект військового одягу для навчання у ліцеї. 450грн. на навчання сина у "Школі ораторського мистецтва" (а.с.14-24).

Враховуючи встановлені обставини про відсутність підстав для стягнення у якості додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.185 СК України ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неправильність судового рішення безпідставні. Відповідно до вимог ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою каліцтвом тощо). Доказів тому, що ОСОБА_2 понесені витрати, викликані особливими обставинами, ні матеріали справи, ні апеляційна скарга не містять. Крім того, сама вимога ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 понесених ним витрат у повному обсязі безпідставна. Оскільки положеннями ч.1 ст.141 СК України передбачено рівність обов'язків батьків перед дитиною, то і участь у додаткових витратах обох батьків також є рівною. Тобто, за доведеності вказаних витрат на ОСОБА_3 міг бути покладений обов'язок по відшкодуванню лише половини їх вартості. Між тим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти у досить значному розмірі. Так, зокрема, у березні-квітні 2011 року, коли був придбаний велосипед, аліменти склали суму у розмірі 4093грн.49коп., у червні-липні 2011 року, коли син перебував у дитячому таборі, сплачені ОСОБА_3 аліменти склали 4480грн.35коп., у вересні 2013 року, коли було сплачено 450грн. за надання однієї інформаційно-консультаційної послуги з ораторського мистецтва, сплачені ОСОБА_3 аліменти склали 2429грн.08коп. Факт отримання аліментів ОСОБА_2 не заперечувався. Крім того, з матеріалів справи та з апеляційної скарги не вбачається, що плануючи витрати, ОСОБА_2 попередньо погоджував їх з ОСОБА_7 Вимагаючи до стягнення з ОСОБА_7 еквіваленту 912 доларів США, витрачених на його поїздку з сином до Ізраїлю, ОСОБА_2 фактично не підтвердив розмір витрат, які стосувались саме сина. Надані ним відомості мають лише характер припущень (а.с.14-16).

Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :