МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №521/4290/14-ц
Пр. №2/521/4201/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

встановив:

У березні 2014р. ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі ОСОБА_3, він перебував у шлюбі, зареєстрованому 23 вересня 2006р. Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №370. Позивач зазначав, що за час шлюбу, а саме у 2011р. вони з відповідачкою за спільні кошти придбали автомобіль марки «Honda Civic», 2008 р.в., д/н НОМЕР_1, право власності на який було оформлено на ОСОБА_3 За рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2013р. шлюб між ними розірваний. Позивач стверджував, що у грудні 2012р. він звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачки про поділ спільно нажитого майна подружжя, а саме автомобіля марки «Honda Civic», 2008 р.в., д/н НОМЕР_1. В ході судового розгляду справи з довідки рахунку від 19.12.2012р., яка була надана представником відповідачки, йому стало відомо, що спірний автомобіль без його згоди було відчужено відповідачкою своєму брату ОСОБА_2 за 49956,25 грн. Посилаючись на те, що вказане вище майно є їх з відповідачкою спільною сумісною власністю, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Honda Civic», 2008 р.в., д/н НОМЕР_1, укладеного 19.12.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В ході розгляду справи, 26 травня 2014р. до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначав, що він перебуває у рейсі з 25.02.2014р. до 26.06.2014р., у звязку із чим не може приймати участь у справі та видати довіреність представнику.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання ОСОБА_2, прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 202 ЦПК України визначено право суду зупинити провадження по справі у передбачених законом випадках.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 202 ЦПК України суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони у тривалому службовому відрядженні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться у рейсі за запрошенням іноземного судновласника з 25.02.2014р. по 25.06.2014р.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).

Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Виходячи з наведеного суд вважає, що рейс не відноситься до поняття службового відрядження, у звязку із чим, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Крім того, суд вважає, що метою заявленого ОСОБА_2 клопотання є затягування розгляду справи у встановлені ЦПК строки.

Згідно ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більш двох місяців із дня відкриття провадження у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Керуючись ст. 202 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним залишити без задоволення.

Ухвала суду остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: О.М.Сегеда

27.05.2014