Справа № 1319/9639/12 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/3181/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я. Шашкіної С.А.,

при секретарі: Цар М.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представників позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника третьої особи (ЛКП «Під Зубою») - Новікової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2014 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу №199 до ОСОБА_2 та ОСОБА_7, третя особа ЛКП «Під Зуброю» про виселення,-

в с т а н о в и л а:

25 вересня 2012 року Житлово-будівельний кооператив №199 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа ЛКП «Під Зуброю» про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що у спірній квартирі, яка є службовою самовільно проживають відповідачі без будь-яких законних підстав, а тому підлягають виселенню.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2014 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ЖБК №199 судовий збір в розмірі 53,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ЖБК №199 судовий збір в розмірі 53,65 грн..

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанціє є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, суд належно не дослідив докази, з яких убачається, що про порушені права позивач мав довідатись у 1988р., оскільки відповідачі проживають у цій квартирі саме з цього часу. Отже позов ЖБК-199 поданий поза межами строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності не подавалося, натомість представником відповідача заявлялось клопотання про застосування позовної давності. Також неправильно судом порушено норми процесуального права щодо подачі доказів, зокрема було безпідставно відмовлено у допиті свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 На підставі вищевикладеного просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представників позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 на її заперечення, пояснення представника третьої особи (ЛКП «Під Зубою») - Новікової Н.І., яка віднесла вирішення справи на розгляд суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить позивачу ЖБК №199, а в квартирі №3 даного будинку проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7, що зокрема стверджується актом позивача про обстеження житлового приміщення від 16.12.2011 р. та актом третьої особи від 25.12.2011 р..

У суді першої інстанції, будучи допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, члени ЖБК №199, які брали участь у складенні акта від 16.12.2011 р., підтвердили факт проживання відповідачів у згаданій квартирі.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.06.2013 р. (справа №1319/12092/2012, пр.№2/464/203/13), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львіської області від 29.10.2013 р., по справі за позовом ОСОБА_2 до ЖБК №199, виконавчого комітету Львівської міської ради, СГІРФО Сихівського РВ ЛМК ГУМВС України у Львівській області, за участі третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_13, про виведення квартири з категорії службового приміщення встановлено наступне.

У квартирі АДРЕСА_1, що включена до числа службових, проживають без укладення договору найму ОСОБА_2 та члени її сім'ї, ряд з яких - періодично. ОСОБА_2 у трудових відносинах з ЖБК №199 ніколи не перебувала, службове жиле приміщення - спірна квартира відповідним рішенням ЖБК їй не надавалась, ордер не видавався, договір найму не укладався. Твердження ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та ОСОБА_13 про існування договору між ЖЕК-113 (ЛКП «Під Зуброю») та ЖБК №199 щодо вищезазначеної квартири є голослівними та непідтверджені жодними доказами. Вказані обставини відповідно до матеріалів справи також підтверджуються відносно відповідача ОСОБА_7, що в суді і не заперечили учасники процесу.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Згідно зі ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Таким чином, відповідачі в спірну квартиру поселилися самовільно без відповідного рішення і спеціального ордеру, а сам факт проживання не створює будь-яких правових наслідків.

Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Районний суд, задовольняючи позов, послався на те, що відповідачі без належних підстав самовільно вселилися до спірної квартири, а тому на підставі ст. 58 ЖК України, відповідно до якої ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, та ч. 3 ст. 116 цього ж Кодексу, яка передбачає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщенню виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, дійшов висновку про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд ухвалив правильне по суті рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо застосування позовної давності при зверненні до суду із вимогою про виселення, заявленої представником відповідача у поданій суду заяві у порядку ст.267 ЦК України з наступних підстав.

Оскільки відповідачі проживають у спірній квартирі без жодних правових підстав, а сам факт проживання протягом тривалого часу не створює будь-яких правових наслідків, а відтак клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності є безпідставним.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують законності рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

С.А.Шашкіна