Справа № 487/3512/14-ц
Провадження №2/487/1678/14
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

28.05.2014 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Горта О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Миколаєва цивільну справу за позовом | ОСОБА_1 до Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітній плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 . Звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 5826,24 грн., суму компенсації за затримку виплати заробітній плати у розмірі 989,60 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 66862,60 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просила позов задовольнити в повному обсязі, надав згоду на ухвалення заочного рішення.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 з 15.03.2005 року був прийнятий у ВТК державного підприємства МО України Миколаївській ремонтно-механічний завод (військова частина НОМЕР_1 ) на посаду контрольного майстра.

Згідно Директиви МО України від 30.06.2005 року №Д-322/1/014 та наказу Державного Секретаря МО України від 26.06.2005 року №30 Про створення казенного підприємства Миколаївський ремонтно-механічний завод державне підприємство Миколаївський ремонтно-механічний завод перетворене у казенне підприємство Миколаївський ремонтно-механічний завод. Постановою КМУ від 26.07.2006 р. №1033 та наказом МО України від 16.10.2006 р. №601 казенне підприємство Миколаївський ремонтно-механічний завод було перетворене у державне підприємство Миколаївський ремонтно-механічний завод.

На підставі наказу №129 від 31.07.2009 року позивач ОСОБА_3 звільнений з займаний посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з державного підприємства Миколаївський ремонтно-механічний завод, правонаступником якого, відповідно з даними Державного реєстру підприємств є державне підприємство Миколаївський бронетанковий завод.

За період з листопада 2008 року по липень 2009 року включно у підприємства перед ОСОБА_3 виникла заборгованість по заробітної платі у розмірі 12352,86 грн. та сума виплати складає 9448,78 грн., згідно довідки №27 від 14.08.2009 року ДП Миколаївський ремонтно-механічний завод.

Наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.04.2009 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з липня 2008 року по лютий 2009 року у розмірі 9175 грн., яка примусово стягувалась державним виконавцем та постановою державного виконавця від 25.06.2010 року виконавче провадження закінчено на підставі фактичного виконання судового наказу.

Отже, враховуючи часткове погашення заробітної плати за період з липня 2008 року по лютий 2009 року, залишок заборгованості по заробітній платі за період з березня 2009 року по липень 2009 року включно складає 5826,24 грн., де сума до виплати 4763,78 грн., згідно довідки №27 від 14.08.2009 року та відповідно до даних наявних в індивідуальних відомостях ОСОБА_4 , як застраховану особу у Пенсійному фонді України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 5826,24 грн.

Відповідно до ст. 21 Закону України Про оплат праці працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового.

Згідно ст. 97 КЗпП України та ст.ст. 15, 24 Закону України Про оплат праці своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості.

У випадку затримки виплати заробітної плати працівник має право відповідно до ст. 34 Закону України Про оплат праці звернутись до роботодавця з метою компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуг.

Згідно із Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця.

Компенсація за затримку заробітної плати, нарахованої після 01.01.2001 року розраховується відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.12.2001 року за №159.

Відповідно до порядку сума компенсації (згідно даних індексу споживчих цін Державної статистики України) складає:

березень 2009 року 345,85 грн. (1544 грн. - сума до виплати за вирахуванням податків х 22,4 приріс індексу споживчих цін за період невиплати доходу/100%);

квітень 2009 року 183,38 грн. (865 грн. - сума до сплати х 21,2 приріс індексу споживчих цін за період невиплати доходу/100%);

травень 2009 року 76,01 грн. (369 грн. - сума до сплати х 20,6 приріс індексу споживчих цін за період невиплати доходу/100%);

чевень 2009 року 168,68 грн. (874 грн. - сума до сплати х 19,3 приріс індексу споживчих цін за період невиплати доходу/100%);

липень 2009 року 215,68 грн. (1111,78 грн. - сума до сплати х 19,4 приріс індексу споживчих цін за період невиплати доходу/100%).

Загальна сума компенсації складає 989,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини.

Враховуючи, що при звільненні позивача підприємством порушені строки розрахунку по заробітній платі та на день звернення до суду з даним позовом розрахунок по заробітний платі не проведений, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 01.04.2014 року, відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати з врахуванням довідки про заборгованість по заробітної платі №27 від 14.08.2009 року у розмірі 66862,60 грн., за період з 01.08.008 року по 01.04.2014 року, тобто 1172 робочих дня х 57,05 грн. - сереньоденна заробітна плата (2453,25 грн. - заробітна плата за 2 останні місяця роботи (893,42 +186,76+811,80+561,27) : 43 дня (кількість робочих днів за останні два місяця роботи).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 66862,60 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України з врахуванням роз`яснення Пленуму Верховного Суду України викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 2500 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступень вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача, а саме: порушення відповідачем законних прав на своєчасну оплату праці вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, призводило до моральних страждань, пов`язаних з необхідністю позичати грошові кошти, для забезпечення свого існування, придбання ліків, сплати комунальних та інших послуг, необхідністю витрачати кошти на отримання юридичної допомоги та неодноразові звернення до відповідача з приводу виплати заборгованості по заробітної платі, а також просити допомоги в інших людей.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК УКраїни кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Одночасно, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 980,38 грн, де 736,78 грн. судовий збір за вимогу матеріального характеру та 243,60 грн. за вимогу нематеріального характеру.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов| ОСОБА_1 до Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітній плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 5826,24 грн.

Стягнути з Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод на користь ОСОБА_1 суму компенсації за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 989,60 грн.

Стягнути з Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 66862,60 грн.

Стягнути з Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод на користь ОСОБА_1 2500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод в дохід держави судовий збір у сумі 980,38 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк і порядок, встановлений ст. ст.294.296 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення

Суддя: С.В. Щербина