Справа № 478/1871/14-ц пров. № 2/478/441/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

11.12.2014 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в інтересах ОСОБА_2 до суду з позовною заявою до Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування в якій зазначив, що після смерті ОСОБА_3, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_4, залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, який був успадкований ним після смерті матері ОСОБА_4, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_5, але не був зареєстрований за його життя. Посилаючись на те, що при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, просила визнати за нею як спадкоємцем право власності на будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу приписів ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до вимог ч.2, ч.3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Приписами ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до вимог ч.1,ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

В силу ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При вирішенні цього спору, суд виходить з того, що слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця.

До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР" у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали.

До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності.

Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з погосподарських книг Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області за 1996-2000 роки головою домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1, являлася ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 05.01.2000 року виконкомом Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 77 років, про що 05 січня 2000 року складено відповідний актовий запис за №03.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4.

З довідки від 22.09.2014 року №637, виданої виконкомом Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно від дня народження до смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав АДРЕСА_1. По даним по господарських книг з ІНФОРМАЦІЯ_5 (після смерті матері ОСОБА_4) вважався головою домогосподарства.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 06.02.2014 року виконкомом Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 62 років, про що 06 лютого 2014 року складено відповідний актовий запис за №03.

З довідки виконавчого комітету Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 11.06.2014 року видно, що дійсно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на день своєї смерті був зареєстрований і проживав АДРЕСА_1. Згідно інформації погосподарської книги на день смерті спадкодавця за вказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована дружина спадкодавця ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1

Спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (донька), відмовилися від прийняття спадщини за законом після померлого батька, подавши про це відповідні заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, має той з подружжя, який його пережив (ч.ч.1,2 ст.1223, ч.1 ст.1261 ЦК України).

В силу ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З копії спадкової справи №40/2014 року, заведеної приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 вбачається, що 23 червня 2014 року спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2 (дружина), яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у встановлені ст.1270 ЦК України строки звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і 11.08.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки та грошових вкладів.

Постановою приватного нотаріуса від 21.10.2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3, не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи (копії) №40/2014 до майна померлого ОСОБА_3

Таким чином, визнання за спадкоємцем ОСОБА_2 права власності на спадкове майно у виді житлового будинку в судовому порядку є винятковим способом захисту її прав, тому вбачаються підстави для задоволення даного позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1565 грн. 93 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, як спадкоємцем за законом, після смерті спадкодавця ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Стягнути з Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1565 грн. 93 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідач, який не був присутнім у судовому засіданні може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя