Справа №2-3603/11 13.10.2014 13.10.2014 13.10.2014
Провадження №22-ц/784/2501/14 Головуючий у І інстанції Батченко О.В.
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

13 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Орельською Н.М.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2014 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виділ частки з будинку, що є обєктом спільної часткової власності, з визнанням права власності на виділені приміщення та встановлення порядку користування прибудинковою земельною ділянкою,-

у с т а н о в и л а :

27 травня 2011 року ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_6І, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зазначений позов, який обґрунтувала наступним.

Згідно правоустановчих документів, що маються на час пред'явлення позову житловий будинок № 37 по вулиці 68 Десантників у місті Миколаєві є обєктом спільної часткової власності п'яти співвласників, а саме:

●ОСОБА_2, якій на підставі договору дарування від 18 березня 2011 року належить 13/50 часток будинку;

●ОСОБА_6, якому належить 8/25 часток будинку;

●ОСОБА_4, якій належить 9/100 часток будинку;

●ОСОБА_9, якому належить 9/100 часток будинку та ОСОБА_8, якій належить 13/50 часток будинку.

В цілому зазначене домоволодіння складається з житлового будинку загальною площею 155,2 м2, житловою площею 110,9 м2, та прилеглими до нього господарськими і побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 821 м2.

Кожний із співвласників займає певну, визначену співвласниками частину будинку, при цьому, документу, який би посвідчував реальний поділ спільного житла - немає.

Посилаючись на це, позивач просила реально виділити з будинку належну їй частку, визнавши за нею право власності на виділене.

Крім того, просила встановити, відповідно до розміру ідеальних часток в будинку, порядок користування прибудинковою земельною ділянкою, оскільки самі співвласники не можуть дійти згоди щодо цього питання.

Протокольною ухвалою Центрального районного суду від 18 січня 2013 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто ОСОБА_7І, а також, у звязку зі смертю ОСОБА_8 залучено її правонаступника ОСОБА_5

У судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позов визнали, вважали за можливе його задовольнити.

ОСОБА_4 проти варіанту поділу будинку не заперечувала, проте вважала неприйнятним запропонований експертом варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки належні їй споруди повинні перейти до позивача. А вона цього не бажає.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, і ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та положенням чинногоцивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без змін, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що він позбавлений можливості задовольнити позов, оскільки протилежне порушувало б положення чинного законодавства, щодо порядку та правил поділу житла, а також, щодо встановлення порядку користування прибудинковою земельною ділянкою, порушувало б законні інтереси частини користувачів землі.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1 інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За ст.41 Конституції України, розділом 1 книги третьої ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом і здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

В силу ч. ч. 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно зі ст. 367 ЦК майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками. Після чого право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 7 постанови від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки мова йде про виділ відокремлених частин майна, то слід керуватися тими ж вимогами, що і у виділі в натурі частки із спільної часткової власності одним із співвласників. Що стосується будинку (квартири), то це можливо, коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або якщо наявна технічна можливість переобладнати будинок (квартиру) в ізольовані квартири.

У разі, якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

При цьому слід враховувати, що надання компенсації співвласнику можливе лише за його згодою.

Розглядаючи спори про поділ майна між співвласниками місцеві суди, як правило, ухвалюють рішення з врахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи. Експерт, який уповноважений проводити такий вид експертиз, має відповідати вимогам, встановленим Законом України від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу» і має бути внесеним до Державного реєстру судових експертів.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з п. п. 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

У п. п. 2.22, 2.26, 2.27 Державних будівельних норм України № В.2.2-15-2005 визначено, що у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. В однокімнатних квартирах замість кухонь допускається передбачати кухні-ніші за умови їх обладнання електроплитами та влаштування в них примусової вентиляції. В однокімнатних квартирах допускається суміщений санвузол (ванна, умивальник, унітаз).

Відповідно до п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

У п. п. 6, 7 названої постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд, з врахуванням конкретних обставин, може провести його, зі зміною у зв'язку з цим, відповідно до ст. 119 ЦК України, ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР).

Разом з тим, усе зазначене є актуальним лише за умови, що в житлі, яке є обєктом спільної власності осіб, відсутні самочинно збудовані споруди.

Наявність таких споруд, до вирішення їх правової долі, взагалі виключає можливість поділу обєкта спільної власності, як і виділу з нього частки співвласника.

Як вбачається з матеріалів справи, і цього у судовому засіданні не заперечував представник позивача та підтвердили відповідачі, позивач, в порядку проведення, як зазначив його представник, реставраційних робіт, над займаною нею частиною будинку самочинно надбудувала другий поверх, який не ввела в експлуатацію.

Таке, позбавляло суд можливості, до вирішення правової долі добудови, провести виділ частки позивача з будинку, а тому у задоволені названої частини вимог слід відмовити з наведеної підстави, що вірно і вчинив районний суд.

Більше того, це підтвердив і експерт у своєму висновку.

Стосовно відмови суду 1 інстанції у вимозі про встановлення порядку користування земельною ділянкою, то вона теж є вірною, оскільки без виділу частки в будинку, така дія була б передчасною.

Крім того, за правоустановчими документами сума часток співвласників більше на 2%, від суми часток цілого будинку, що підтвердив експерт у своєму висновку (а.с. - 67), а тому до приведення часток до арифметичної логічності, виділ частки не може бути проведений і з названої підстави.

Що ж до відмови суду у вимозі про визначення порядку користування прибудинковою земельною ділянкою, то вона теж є обґрунтованою.

Так, з положень ст.ст. 8, 124 Конституції, ст. 40, ст. 88, застосованої за аналогією закону, і ст.ст. 92-126,158 Земельного кодексу України (далі ЗК), ст. 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), вбачається, що, до їх приватизації, прибудинкові земельні ділянки можуть перебувати у спільному користуванні декількох осіб.

Володіння, користування і розпорядження такою земельною ділянкою здійснюється за згодою всіх співвласників будинку згідно з договором, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони за різних правових підстав є власниками певних частин будинку № 37 по вулиці 68 Десантників у місті Миколаєві і співкористувачами прибудинкової земельної ділянки, загальна площа якої становить 821м2.

Позивач та відповідач ОСОБА_4 не змогли досягти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, у звязку з чим перша скористалася своїм правом на встановлення такого порядку судом, подавши даний позов.

Суд зобовязаний такий порядок встановити, дотримуючись, при цьому, певних правил, виписаних у пунктах 19-21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ.

Відповідно ж до них, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. При цьому, також враховуються вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

При цьому, суд не може визначити такий порядок користування земельною ділянкою, який би явно ущемлював законні права когось зі співвласників, позбавляв їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку або господарськими спорудами, фактично виключав його з числа користувачів спільної земельної ділянки, а також, якщо це суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Враховуючи виписані вимоги та небажання ОСОБА_4 обмінювати належні їй споруди, бажаний позивачем порядок користування прибудинковою земельною ділянкою не міг бути застосований.

Крім того, запропонований експертом порядок користування землею тягне за собою ще й зміну власника споруд, які належать ОСОБА_5

За такого і з цих підстав вимога не могла бути задоволена.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність процесуальних порушень при розгляді судом даної цивільної справи, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: