Справа № 428/5152/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Александрової Н.В.,

при секретарі Голуб Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником кімнати № 109, яка розташована в секції № 20 в будинку № 74-а по пр-ту Радянському м. Сєвєродонецька Луганської області, на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2012 року. В даній кімнаті зареєстровано її сина ОСОБА_2, який в кімнаті не мешкає з моменту його в ній реєстрації, при цьому майна, яке б належало відповідачу, в кімнаті немає, він не мешкає за власним бажанням, через що позбавляє її можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тому просить визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатою № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20.

Позивач ОСОБА_1 про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання не зявилась, згідно заяви просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви його представника ОСОБА_3, на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01.09.2014 року, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 27 грудня 2012 року, позивач ОСОБА_1 є власником кімнати № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20.

Згідно довідки КП «ЄРЦ» № 1980 від 19.08.2014 року, в кімнаті № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20, зареєстровано відповідача ОСОБА_2, який згідно наведених у позовній заяві обставин, та визнаних представником відповідача згідно поданої до суду заяви, є сином позивача ОСОБА_1

Як видно з позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 в кімнаті не мешкає понад 1 рік, а саме з часу реєстрації в ній, тобто з 19.02.2013 року згідно копії домової книги, у звязку з чим позбавляє позивача можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тобто чинить перешкоду у користуванні та розпорядженні кімнатою № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20. Дані обставини підтверджуються також і заявою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який вимоги позивача визнав та просить розглянути справу у його відсутність, а дані повноваження передбачені наданою йому відповідачем нотаріально посвідченою довіреністю від 01.09.2014 року.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в кімнаті № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20, більш, ніж один рік без поважних причин, позивач ОСОБА_1 є власником даної кімнати, а знаходження відповідача на реєстраційному обліку чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй кімнатою, тому його повинно бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова