АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА [1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року,

встановила:

13 березня 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 38 801 грн. 10 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 20 серпня 1995 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 28 серпня 2012 року було розірвано рішенням суду. На її утриманні залишилась їх донька, ОСОБА_4, яка проживає разом з нею. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва розмір аліментів на утримання дитини було зменшено з 1/6 до 1/8 частки, з урахуванням штучно створеної ситуації щодо необхідності сплачувати аліменти на утримання матері та доньки від іншого шлюбу.

Оскільки їх донька потребує додаткових витрат на утримання, які пов'язані з її індивідуальним розвитком, а також розвитком особливих здібностей у навчанні, лікуванням та здоровленням, просила позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції грубо проігнорував надані позивачкою докази понесення нею додаткових витрат на дитину, не обґрунтувавши належним чином свої відмову. Позивачем надано докази, які свідчать про понесені нею витрати на неповнолітню дитину, які заслуговують на увагу, оскільки ці витрати були здійснені з метою лікування та оздоровлення дитини, її духовного та фізичного розвитку та в розумінні ст. 185 СК України є додатковими. При цьому просить врахувати розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини, який у вересні 2014 р. склав 1505 грн., а у жовтні 2014 р. - 1600 грн., а також помилкові дані державного виконавця про відсутність у останнього заборгованості по сплаті аліментів.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу відхилити,а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 1995 року по 28 серпня 2012 року, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь його матері, ОСОБА_7, стягнуто аліменти на утримання останньої в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів щомісячно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь дружини ОСОБА_8., стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2013 р. розмір аліментів, які стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2013 року на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, зменшено з 1/6 частини до 1/8 частини.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до ст.10 ЦПК України. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результаті оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той й з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Позивачем не доведено, що витрати, пов'язані з діагностичними послугами, наданими ТОВ «Лікувально-діагностичний центр Міжнародного інституту біологічних систем - Київ» в сумі 864 грн., були зумовлені хворобою дитини та рекомендовані лікарем.

Докази, надані позивачем на підтвердження вказаної обставини, не містять висновків лікарів щодо необхідності проведення дитині досліджень МРТ.

Матеріали справи не містять доказів того, що витрати за навчання у навчальному закладі «Школа- Ліцей» Обдаровання» були викликані розвитком здібностей дитини або іншими обставинами, що мають в даному випадку істотне значення.

Зокрема, позивачем не надано доказів щодо наявності у дитини особливих здібностей, розвиток яких можливо забезпечити лише у вказаному навчальному закладі.

Відсутні також докази того, що здійснення дитиною поїздок в Болгарію, Німеччину, Іспанію в 2012 -2013 р. було обумовлено саме необхідністю розвитку її особливих здібностей щодо іноземних мов.

Необхідність здійснення вказаних туристичних поїздок в цілях оздоровлення не підтверджено відповідними доказами.

Витрати на придбання спортивного одягу, повсякденного одягу, шкільного та канцелярського приладдя, які не викликані особливими обставинами, також не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

З урахуванням зібраних по справі доказів в їх сукупності суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому обставини наявності або відсутності у відповідача заборгованості по аліментам на утримання дитини правового значення для вирішення даного спору не мають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/15427/2014

Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.