АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/26/14 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

28 січня 2014 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хоми М. В., Загорського О. О.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2,

на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 25 жовтня 2013 року щодо вжиття заходів забезпечення скарги,

по справі за скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2,

на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

12.11.13 апелянт звернувся зі скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 25.10.13, вважаючи, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення скарги.

Порушення процесуального права вбачає, в тому, що судом не взято до уваги той факт, що відділом ДВС Тернопільського РУЮ при проведенні оцінки майна (земельних ділянок) не враховано наявність судового спору щодо скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, які є предметом проведення експертиз.

Щодо порушень норм матеріального права, вказує, що судом невірно застосовано ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає право державного виконавця зупинити виконавче провадження, а не про те, що зупинення виконавчого провадження є виключно повноваженням відповідних посадових осіб виконавчої служби.

Також вказує, що судом не застосовано ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка зупиняє виконавче провадження лише в частині звернення стягнення на майно, реалізацію якого зупинено судом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.10.13 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення скарги.

У заяві про забезпечення скарги представник скаржника ОСОБА_1 просив зупинити проведення підготовки до прилюдних торгів щодо реалізації арештованого майна ОСОБА_2 та зупинити зведене виконавче провадження № 27960442 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

У суді апелянт підтримав вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній.

Представник ДВС скаргу не визнав.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із вимогами скаржника останній просив зупинити проведення підготовки до прилюдних торгів щодо реалізації арештованого майна ОСОБА_2 та зупинити виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, посилаючись на те, що такі дії Відділу ДВС порушують права та законні інтереси ОСОБА_2, оскільки вказаний відділ продовжує вчиняти виконавчі дії.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що зупинення виконавчого провадження та зупинення проведення виконавчих дій відноситься до компетенції ДВС.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки у силу ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом, також рішення суду є обов'язковим для виконання й зупинення його виконання можливе лише в порядку, передбаченому законом (наприклад, шляхом скасування рішення, зупинення виконання касаційним судом за частиною першою статті 328 ЦПК України), а не ухвалою суду про забезпечення скарги.

Окрім цього, зупинення виконавчого провадження у силу статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" є виключним повноваженням державного виконавця.

Слід зазначити, що виконання судових рішень є самостійною стадією судового процесу, яка регулюється виключно Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Тобто, забезпечення позову характерне лише у справах позовного провадження.

Розділом VII ЦПК України регламентовано судовий контроль за виконанням судових рішень й у відповідності до ст.ст. 383-389 ЦПК України законодавець не передбачив можливості способів забезпечення скарги, із чим звернувся заявник.

Підсумувавши вище наведене апеляційна інстанція приходить до висновку, що судом вірно застосовані норми матеріального та процесуального права й підстав для скасування ухвали, з мотивів, наведених у скарзі - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 25 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3