Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"05" листопада 2014 р. Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кривов»яза А.П.

при секретарі: Тищенко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, суд,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зазначав, що з 28.12.1999 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, просив суд визнати за ним та за відповідачкою право власності на нежитлову будівлю загальною площею 291,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б») по 1/2 частині на кожного.

ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом та просила визнати за нею право особистої приватної власності на спірний об'єкт нерухомості, посилаючись на те, що цей об'єкт був побудований за її особисті гроші і не є предметом розподілу спільної сумісної власності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої позови підтримали, заперечуючи проти позовних вимог один до одного.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, оцінивши та дослідивши письмові докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що первісний позов про поділ спільної сумісної власності задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2008 року ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 - підвал літера «А», другий поверх літера «А», загальною площею 791,5 кв.м..

Згідно з договором дарування грошових коштів від 24 листопада 2013 року позивачці за зустрічним позовом подаровано грошові кошти у сумі 1 000 000 гривень. Як пояснила в судовому засіданні позивачка гроші були подаровані далекою родичкою ОСОБА_3.

В той же день, 24 листопада 2013 року, ОСОБА_2 уклала Договір про спільну діяльність.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторони зобов'язуються шляхом об'єднання майна та зусиль спільно діяти для досягнення наступної спільної цілі з будівництва господарським способом нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі загальною площею 291,8 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 (Літ. Б) .

Згідно Додатку № 1 до Договору про спільну діяльність №б/н від 24 листопада 2013 року, вартість ремонтно-будівельних робіт становила 976 000,00 грн. (дев'ятсот сімдесят шість тисяч гривень 00 коп.), які ОСОБА_2 сплатила в той же день гр.. ОСОБА_4.

Відповідно до п. 4.1.3. Договору про спільну діяльність №б/н від 24 листопада 2013 року, строком завершення ремонтно-будівельних робіт було визначено 01 квітня 2014 року.

Частина 1 ст. 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до п. 10.2. Договору про спільну діяльність №б/н від 24 листопада 2013 року передбачено, що після проведення будівельних робіт власником об'єкта нерухомості буде ОСОБА_2.

Як вбачається із матеріалів справи здача об'єкту будівництва відбулась 01 квітня 2014 року, разом із підписанням Сторонами Акту виконаних робіт до договору про спільну діяльність, об'єкт побудовано за особисті гроші ОСОБА_2 і, відповідно вона є власником вказаного вище спірного нерухомого майна з 01 квітня 2014року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуто ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належали йому, ій особисто.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 придбала майно на підставі договору спільної діяльності та за грошові кошти, які не були спільними, оскільки були подаровані на підставі договору дарування від 24 листопада 2013 року, суд приходить до висновку щодо задоволення зустрічного позову та відмови у первісному позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 57 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю загальною площею 291,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ «Б) по 1/2 частині за кожним відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Святошинським РУГУ МВС України в місті Києві 17 серпня 2004 року) на нежитлову будівлю загальною площею 291,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Літ. Б).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ: