АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Інноваційно-промисловий Банк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Інноваційно-промисловий банк" до ОСОБА_6 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Інноваційно-промисловий Банк» (далі ПАТ «Інноваційно-промисловий Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог просило розірвати укладений між ПАТ «Інноваційно-промисловий Банк» та ОСОБА_6 кредитний договір від 03 липня 2008 року № 26-08-02 з усіма доповненнями і змінами та стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 131 000 грн. 63 коп.

Позивач посилався на те, що 03 липня 2008 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір № 26-08-2, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 36 000 дол. США зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення до 03 липня 2009 року.

Зазначав, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, у звязку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь, та у звязку з тим, що строк повернення кредиту сплинув, є підстави для його розірвання.

Рішенням Амур-Нижньодныпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року позовну заяву ПАТ «Інноваційно-промисловий Банк» до ОСОБА_6 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Вирішені питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «Інноваційно-промисловий Банк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 3 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно-промисловий банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Інноваційно-промисловий банк» і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 26-08-2 та додаткова угода № 1 до нього, відповідно до якого відповідачу виданий споживчий кредит у сумі 36 435,00 доларів США (тридцять шість тисяч чотириста тридцять пять доларів США), з остаточним терміном повернення не пізніше 03 серпня 2009 року, з 03 липня 2008 року по 03 серпня 2009 року, із сплатою 15 % річних.

Згідно з умовами п.3.1 кредитного договору, позивач відкрив позичковий рахунок № 0150 відповідачеві, яка отримала суму кредиту в розмірі 36 435, 00 доларів США готівкою.

Таким чином, позивач свої зобовязання по кредитному договору № 26-08-2 виконав в повному обсязі.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідачем 03 липня 2008 року був укладений договір застави майнових прав № 73-08-2 та додаткова угода № 1 до нього на загальну суму 184 000,00 гривень. 07.08.2009 року згідно з п.4.10 договору за рахунок застави відсотки за користування кредитом та сам кредит були частково повернуті, але не в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Судом встановлено, що в наслідок порушення відповідачем ОСОБА_6 своїх зобов'язань, остання допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, у звязку з чим за нею станом на 18.07.2012 виникла заборгованість в розмірі 16 389,42 доларів США, що еквівалентно 131 000,63 грн., яка складається з наступного: 10 966,00 доларів США заборгованість за кредитом; 5 423,42 доларів США заборгованість по процентам, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються.

Частинами 1,5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Строк, як часова категорія, характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюється роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Трирічний строк позовної давності у даному спорі, що виник між сторонами обчислюється з 04 липня 2009 року і закінчується 03 липня 2012 року. Така правова позиція викладена і Верховним Судом України за результатами перегляду цієї справи (а.с.370-372 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 04 липня 2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інноваційно-промисловий Банк" - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: