Справа № 456/269/14-ц
Провадження № 2/456/606/2014
УХВАЛА

ро відмову в задоволенні заяви про відвід судді

"24" березня 2014 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бучківської В. Л.

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді цивільної справи за позовом Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, заяву відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відвід судді,-

в с т а н о в и в:

24 березня 2014 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про відвід головуючого по справі, мотивуючи свою заяву тим, що суддя, всупереч процесуальних норм закону відкрила провадження у справі та прийняла до розгляду безпредметний позов, хоча позивач не надав належних доказів наявності правовідносин між сторонами, залишила поза увагою його заяву про видачу копій документів від 28.01.2014 р. та задовольнила всі заяви представника позивача, чим порушила ст.129 Конституції України, пар.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважають, що суддя не може брати участі у розгляді справи, оскільки особисто заінтересована в результатах її розгляду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заяву підтримав в повному обсязі.

Представник позивача заяву заперечив, просить в її задоволенні відмовити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду у їх відсутності до суду не подали.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, переконаний, що підстав для задоволення заявленого відводу немає. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст.ст. 2, 8 ЦПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

У Листі Верховного Суду України «Щодо перевищення розумних строків розгляду справ» від 25 січня 2006 р. № 1-5/45 зазначено, що критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи є складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Чітку позицію з цього приводу висловив Європейський суду з прав людини, вказавши в своєму рішенні від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом): «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За обєктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду»… «Що стосується розгляду справи у розумні строки, то тільки ті затримки, які сталися з вини держави, можуть виправдати висновок стосовно недотримання вимоги «розумного строку». Хоча сторона у цивільному процесі не може бути звинувачена у використанні для захисту своїх інтересів засобів, доступних їй відповідно до національного законодавства, вона має погодитися з тим, що такі дії обєктивно продовжують відповідне провадження.»

Як на підставу для задоволення заяви про відвід відповідачі покликаються на особисту заінтересованість головуючого по справі в результатах її розгляду, одночасно жодних доказів, в підтвердження наведених ними доводів, які б давали право сумніватися у безсторонності та упередженості судді під час розгляду справи не подають, що дає підстави суду зробити висновок про голослівність таких доводів та безпідставність.

Доводи заявника про порушення судом процесуальних норм чинного законодавства є безпідставними, при прийнятті позовної заяви до розгляду та відкритті провадження у справі, суд керувався ст.ст.118-122 ЦПК України, а тому вказані доводи є голослівними, і такими, що не підтверджуються жодними доказами. Покликання на відсутність доказів у справі суперечать правовим приписам чинного законодавства та практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, згідно якої суд не має права залишити без руху позовну заяву за умови неподання стороною позивача належних та допустимих доказів, наведене може бути лише підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України передбачено лише вказівку в позовній заяві на докази, а подання цих доказів можливе лише в порядку ст.131 ЦПК України.

Що стосується тверджень відповідача про неотримання ним копії документів, долучених до позовної заяви, то такі спростовуються письмовою розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.21), про те, що останній отримав копію позовної заяви та додатки до неї, про що власноручно розписався, і чого в судовому засіданні останній сам не заперечив. Суд звертає увагу, що заява від 28.01.2014 р. про видачу копії документів, дійсно подана відповідачем і міститься в матеріалах справи (а.с.19), проте при ознайомленні з матеріалами справи 30.01.2014 р., відповідач не заявив жодного клопотання про отримання будь-яких копій документів, і натомість розписався, що з матеріалами справи ознайомився. Слід зауважити, що в матеріалах справи на той час містилися лише документи, долучені до позовної заяви і копії яких відповідачами отримано. Окрім цього, слід звернути увагу, що видача копій документів передбачена Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді АРК та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка вступила в дію 01.01.2014 р., і відповідач у встановленому Інструкцією порядку до суду не звертався, про що сам заявив в судовому засіданні.

Відсутність або наявність доказів у справі, та їх перевірка може бути вчинена судом лише на стадії судового розгляду справи по суті і прийнятті судового рішення, і їх аналіз в судовому рішенні про відвід є порушенням присяги судді та процесуального законодавства.

Матеріалами справи та звукозаписом судового засідання спростовуються твердження відповідачів про необґрунтоване відхилення судом його клопотань, оскільки всі процесуальні ухвали прийняті судом на момент розгляду заяви про відвід були про задоволення клопотань відповідача, натомість позивач жодного клопотання не заявляв, що спростовує наведені твердження відповідача.

Доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи довіреності на момент подачі позовної заяви не відповідають положенням ст.42 ЦПК України, якою передбачено прийняття позовної заяви при подачі такої керівником підприємства.

За змістом ст. 20 ЦПК України обставинами, що викликають сумнів у обєктивності та неупередженості судді, можуть бути незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді тощо. Для того, щоб ці обставини були покладені в основу заяви про відвід вони повинні бути доведеними.

При розгляді справи по суті суд керується нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», нормами цивільно-процесуального закону, з врахуванням Конвенції про захист прав людини та основних свобод та судової практики Європейського суду, які згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню як джерело права, під час здійснення провадження в справі судом дотримано основні засади та принципи цивільного судочинства, судом виконано основні завдання цивільного судочинства, такі як справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права та розгляду справи в розумні строки, передбачені практикою Європейського суду. Судовий процес відбувається на засадах диспозитивності та змагальності, суд здійснює правосуддя на засадах рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, сприяє сторонам у витребуванні доказів у справі та вживає заходів до невиправданих зловживань сторонами своїми процесуальними правами.

Викладені у заяві обставини не є підставою для відводу судді в розумінні п.2 ч.1 ст.20 ЦПК України.

При розгляді даної справи головуючий по справі суддя Бучківська В.Л. діє відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідачів про відвід судді Бучківської В.Л.

Заяву про відвід суд розцінює, як свідоме затягування судового процесу та порушення розумних строків розгляду справи, достатніх для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права, мотиви відводу, вважає необґрунтованими та надуманими, обставин, які б викликали сумнів у обєктивності та неупередженості судді, немає, а тому заява про відвід до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9,124,126-130 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р., ст.ст. 2,8 20, 24 ЦПК України, -

у х в а л и в:

заяву відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відвід судді Бучківської В.Л. залишити без задоволення.

Головуючий-суддя ОСОБА_4