Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/596/13-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук Микола Васильович
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Камінної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що 23.01.2007 року між ними та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZRXRRX03880050 про надання останньому кредиту в сумі 994,76 грн. зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном погашення до 22.01.2008 р. Строк повернення грошових коштів по кредитному договору закінчився, але позичальник не виконав своїх зобов'язань перед банком, тобто не сплатив кредит та відсотки за користування кредитними коштами. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в сумі 30808,20 грн.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності, оскільки виходячи з умов кредитного договору та норм ЦК України, строк дії Договору не закінчився, так як відповідач не повернув ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит, як і не сплатив проценти за користування цим кредитом. Крім того, судом не взято до уваги факт отримання відповідачем оригіналу кредитного договору, Умов та Тарифів, що засвідчено підписом позичальника ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 994 грн. 76 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5).

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також Тарифів банку (а.с.5-9).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору наданому позивачем у справі, заборгованість станом на 25.09.2013 р. становить 30808 грн.20 коп. та складається з наступних сум (а.с.4) : за кредитом в сумі 891,25 грн., за відсотками - 10035,41 грн., по комісії за використання кредиту - 268,07 грн.; за пенею за несвоєчасне повернення кредиту - 17670,22 грн., по штрафам - 500,00 грн. (фіксована частина), 1443,25 грн. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується судом незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не містять підпису позичальника, а позивач не довів укладення між сторонами договору про збільшення строку позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог відмовлено за спливом строку позовної давності.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника ОСОБА_2, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також Тарифів банку. Банком запропоновано позичальникові саме такі умови кредитного договору і ОСОБА_2 з ними погодився шляхом підписання відповідної заяви позичальника.

Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України № 6-116/цс13 від 06 листопада 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до п.п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Враховуючи те, що позичальник, укладаючи кредитний договір, погоджувався із Умовами надання споживчого кредиту, які є його частиною, та в яких строк позовної давності збільшено до п'яти років, суд дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Цивільний Кодекс України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином, судом першої інстанцій не вірно застосовано ст. 257 ЦК України та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому суд не звернув увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, і в матеріалах справи відсутні докази, що сторонами у справі заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 30808 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 308,08 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2013 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 30808 грн. 20 коп. за кредитним договором № ZRXRRX03880050 від 23 січня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 308 грн. 08 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий : Судді :