Справа № 1309/2-1975/08 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук О.Я.
Провадження № 22-ц/783/777/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

секретар - Олексів О.А.

з участю позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

апелянта - ОСОБА_4 та представника апелянта - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07 липня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є племінником ОСОБА_8, який помер 05.11.2005 року, і спадкоємцем другої черги до спадкового майна ОСОБА_8 за правом представлення, що встановлено рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 19.08.2006 року. ОСОБА_7 купила разом з ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 22.08.2002 року за спільні кошти, оскільки з лютого 2000 року по день смерті ОСОБА_8 вони проживали однією сімєю і перебували у фактичних шлюбних відносинах, що встановлено рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14.03.2006 року. Тому зазначена квартира є спільною власністю, ОСОБА_8 належить ? частина квартири, право на спадкування якої має позивач, як спадкоємець другої черги за правом представлення.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 07.07.2008 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на ? ідеальної частки квартири АДРЕСА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_8.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19.11.2010 року заяву ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 від 13.10.2010 року про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07.07.2008 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, задоволено. Рішення Залізничного районного суду м.Львоа від 07 липня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що оскаржуване рішення порушує права та законні інтереси її неповнолітньої дитини ОСОБА_6, яка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 Вважає, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що відповідачка ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_8 Вказує, що ОСОБА_8 на момент придбання квартири, будучи пенсіонером, не мав коштів на придбання такої. Вона ж 20.08.2003 року зняла із свого валютного поточного рахунку кошти в сумі 7500 доларів США, що відповідає обумовленій ціні спірної квартири, і це, на її думку, доводить факт придбання спірної квартири за її власні кошти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 в заперечення мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення такої з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст. ст. 10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживала з ним однією сімєю без шлюбу з лютого 2000 року до дня його смерті, 05.11.2005 року, що встановлено рішенням Франківвського районного суду м.Львова від 14.03.2006 року цільній справі за заявою самої ОСОБА_7 до заінтересованої особи: Львівської державної нотаріальної контори №5 про встановлення факту. Даний факт ОСОБА_7 встановлювався з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8 (а.с.10-11). Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що самою ОСОБА_7 стверджувалась, а відтак і визнавалась наявність між нею та покійним ОСОБА_8 сімейних стосунків та придбання майна внаслідок їх спільної праці, як членів сім»ї.

Відповідно до посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу квартири від 22.08.2003 року ОСОБА_7 купила квартиру АДРЕСА_5 (а.с.8). Квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 34,0 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становить 52,2 кв.м.

05.11.2005 року ОСОБА_8 помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії І-СГ №030101 (а.с.9). 27.03.2010 року померла ОСОБА_7 (а.с.117).

Відповідно до заповіту від 06.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, ОСОБА_7 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла своїй онучці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.105). Державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори 28.09.2010 року ОСОБА_6, як спадкоємцю до зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири АДРЕСА_4 (а.с.122).

Задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на ? ідеальної частки квартири АДРЕСА_6, після смерті спадкодавця ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира придбана ОСОБА_7 за час спільного проживання з ОСОБА_8 однією сімєю без шлюбу, а тому є обєктом спільної сумісної власності відповідно до вимог ст.74 СК України, за приписами якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно вимог ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки і майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що у відповідності до вимог ст. 74 СК України набуте майно за час спільного проживання належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а за приписами ст.370 ЦК України частки у спільній сумісній власності є рівними і тому ОСОБА_8 належить 1/2 частина спірної квартири.

У відповідності до вимог ст. 1265 ЦК України у п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родич ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, сестрі, братові спадкодавця, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як вбачається з долученого з матеріалів справи рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2006 року (а.с.7), таким встановлений факт родинних відносин між померлим 05.11.2005 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2, а саме те, що останній був рідним племінником померлого.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за правом представлення за померлим його батьком ОСОБА_9, що встановлено рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 19.08.2006 року, яке набрало законної сили, успадкував після смерті спадкодавця квартиру АДРЕСА_7 і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Тобто, у відповідності до вимог ст. ст.1265, 1266 ЦК України він має право успадкувати 1/2 частину квартири АДРЕСА_8. Степанівни в м. Львові, що належало дядькові на момент його смерті, однак на час оформлення спадщини після смерті спадкодавця позивачу не було відомо про договір купівлі-продажу від 22.08.2003 року спірної квартири його померлим дядьком та відповідачкою по справі, так як остання скрила цей факт. А тому висновки суду першої інстанції про те, що за ОСОБА_2 слід визнати право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_8 є вірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2008 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_10