Справа № 366/2664/14-ц
Провадження №2/366/430/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ткаченка Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Євтушенко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Гуртово-роздрібна торгівля» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивує свої вимоги тим, що наказом № 28-к від 12.12.2011 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до ДП «Гуртово-роздрібна торгівля» завідуючою торгового центру в смт. Красятичі.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір про індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов'язання щодо повної матеріальної відповідальності за збереження довірених підприємством матеріальних цінностей та документів.

За результатами проведених ревізій товарно-матеріальних цінностей від 27.02.2014 року та 06.05.2014 року було виявлено недостачу в розмірі 41210,83 грн., що підтверджується актами інвентаризації від 27.02.2014 року та 06.05.2014 року, з якими відповідач була ознайомлена та погодилась.

Відповідач надала розписки про те, що зобов'язується погасити суму недостачі в 10-денний строк, однак цього не зробила.

Трудові відносини між сторонами були припинені наказом № 9-к від 06.05.2014 року.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму недостачі в розмірі 41210 грн. 83 коп. та сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача, Отрошенко Л.С., позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, крім того надала письмові пояснення щодо ціни позову, відповідно до яких сума недостачі по актам інвентаризації від 27.02.2014 року та 06.05.2014 року, що є в матеріалах справи, становить 35908,60 грн. А по матеріалам попередніх інвентаризацій від 25.09.2013 року та 12.12.2013 року сума недостач, непогашених ОСОБА_1 на момент звільнення становить 5302,23 грн., тобто загальна сума недостач і ціна позову визначені у розмірі 41210,83 грн.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату і час розгляду справи повідомлена вчасно, про причини неявки суд не повідомила, із заявами та клопотаннями до суду не зверталася.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу № 28-к від 15.12.2011 року ОСОБА_1 прийнята з 12.12.2011 року до ДП «Гуртово-роздрібна торгівля» завідуючою магазином смт. Красятичі, вул. Жовтнева, 79, з індивідуальною матеріальною відповідальністю (а.с. 6).

Між ДП «Гуртово-роздрібна торгівля» в особі директора Фільо І.М. та ОСОБА_1 12.12.2011 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 9) .

Відповідно до п. 1.а договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_1, займаючи посаду завідуючої, зобов'язується прийняти на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей, документів, що засвідчують якість товарів.

Відповідно до п. 3 договору підставою для матеріальної відповідальності працівника є матеріальна шкода, заподіяна нестачею, розкраданням, умисним знищенням або зіпсуванням матеріальних цінностей, а також їх знищенням через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами (актами).

Відповідно до наказу № 01 від 27.02.2014 року для проведення інвентаризації торгового комплексу смт. Красятичі була призначена комісія, дата проведення інвентаризації 27 лютого 2014 року; матеріально-відповідальні особи - ОСОБА_1, ОСОБА_4( а.с. 10).

Відповідно до інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 27.02.2014 року, матеріально-відповідальна особа - ОСОБА_1, залишки товарів на момент проведення інвентаризації складають: товарів на суму 40838 грн. 50 коп., в результаті інвентаризації сума матеріальних цінностей становить 26431 грн. 25 коп., тобто недостача становить 14407 грн. 25 коп. (а.с. 12-19).

Відповідно до наказу № 09 від 06.05.2014 року для проведення інвентаризації торгового комплексу смт. Красятичі була призначена комісія, дата проведення інвентаризації 06 травня 2014 року; матеріально-відповідальні особи - ОСОБА_1, ОСОБА_4( а.с. 57).

Відповідно до інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 06.05.2014 року, матеріально-відповідальна особа - ОСОБА_1, залишки товарів на момент проведення інвентаризації складають: товарів на суму 50835 грн. 75 коп., в результаті інвентаризації сума матеріальних цінностей становить 29334 грн. 40 коп., тобто недостача становить 21501 грн. 35 коп. (а.с. 59-68).

В матеріалах справи на аркушах 20-56 міститься інвентаризаційний опис відносно матеріально-відповідальної особи ОСОБА_5, а на аркушах 69-105 - відносно матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 («п/п» - з пояснень представника позивача мається на увазі «приватний підприємець»). Представник позивача зазначила, що дані документи не стосуються обставин справи, тому їх не слід приймати до уваги.

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_1 на ім'я директора ДП «Гуртово-роздрібна торгівля» Фільо І.М. від 06.05.2014 року, ОСОБА_1 зобов'язалася погасити недостачу у термін 10 робочих днів (а.с. 106).

Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 12.12.2014 року на ім'я директора ДП «Гуртово-роздрібна торгівля» Фільо І.М., ОСОБА_1 погодилась із сумами недостач, які виникли по результатам проведених інвентаризацій від 27.02.2014 року та 06.05.2014 року, а саме: по дочірньому підприємству - 41210,83, по прив. підп. - 12128,58, по касі п/п - 3153,09 (а.с. 107).

Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України до випадків повної матеріальної відповідальності працівників відповідно до законодавства належить відшкодування шкоди у повному розмірі, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п. 5 ст.134 КЗпП України працівники несуть відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини у випадку, коли шкоди завдано недостачею.

На підставі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено установою з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

За змістом ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі недостачі матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п.1).

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п. 8).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України, обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним органу. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Виходячи із зазначених норм права, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні й доводять наявність вини відповідача у виявленій недостачі матеріальних цінностей в магазині (торговому центрі) смт. Красятичі, завідуючою якого в період з 12.12.2011 року по 06.05.2014 року була відповідач.

Посада відповідача визначена у Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженому Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977 року.

Відповідно до ст. 135-3 КЗпП у разі недостачі матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Відповідно до п. 3 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем, підставою для матеріальної відповідальності працівника є матеріальна шкода, заподіяна нестачею, розкраданням, умисним знищенням або зіпсуванням матеріальних цінностей, а також їх знищенням через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами (актами).

Позивачем заявлено матеріально-правову вимогу до відповідача в розмірі 41210,83 грн., при цьому сума недостачі по актам інвентаризації від 27.02.2014 року та 06.05.2014 року, що підтверджується доказами, становить 35908,60 грн.; різниця (з письмових пояснень, що були надані представником позивача) - 5302,23 грн. - це сума недостач, виявлених під час попередніх інвентаризацій від 25.09.2013 року та 12.12.2013 року та непогашених ОСОБА_1 на момент звільнення.

Таким чином, не дивлячись на те, що своєю розпискою відповідач погодилась із розміром шкоди, завданої позивачу недостачею, на суму 41210,83 грн., суд не погоджується з таким розміром позовної вимоги, зокрема, в частині стягнення з відповідача 5302,23 грн. недостач, виявлених під час попередніх інвентаризацій від 25.09.2013 року та 12.12.2013 року та непогашених ОСОБА_1 на момент звільнення, оскільки жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини, позивач суду не надав.

Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі шкоди, яка підтверджена письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути стягнені з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі ст. ст. 130, 132, 134, 135-1, 135-3, 138 КЗпП України, керуючись ст.58-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Дочірнього підприємства «Гуртово-роздрібна торгівля» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Гуртово-роздрібна торгівля» матеріальну шкоду, заподіяну нею при виконанні трудових обов'язків, в сумі 35908 (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот вісім) гривень 60 копійок..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Гуртово-роздрібна торгівля» сплачений судовий збір в сумі 359 (триста п'ятдесят дев'ять) гривень 09 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: