Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на повторне заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 липня 2014 року в справі за позовом Закарпатської обласної кредитної спілки Бескид до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року Закарпатська обласна КС Бескид звернулась в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилалась на наступне. 25.04.2008 року з ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 408-08 на суму 5500 грн. під 32 % за користування кредитними коштами. У забезпечення виконання кредитного договору між ЗОКС Бескид та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 408-08 від 25.04.2008 року. Та станом на 06.04.2012 року вимоги кредитного договору не виконувались ОСОБА_2, що призвело до утворення заборгованості по кредиту на загальну суму 17505,37 гривень. Оскільки сторони несуть солідарну відповідальність, а тому ЗОКС Бескид і просила задовольнити позовні вимоги.

Повторним заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 липня 2014 року позов задоволено та солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Заперечуючи повторне заочне рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду, ухваливши нове рішення про відмову в позові. При цьому посилався на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому є неправосудним.

В апеляційній інстанції представник позивача в особі ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності заперечив, доводи апеляційної скарги та просив відхилити таку як безпідставну.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторони та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіряючи підставність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

У звязку з порукою ОСОБА_1 перед ЗОКС Бескид за виконання ОСОБА_2 свого обовязку по кредитному договору, було укладено 25.04.2008 року Договір поруки № 408-08, а.с. 6.

У п. 4.2. Договору поруки зазначено, що якщо Поручитель протягом 7 днів із дня одержання від Кредитора повідомлення (п.4.1.) не виконає свої зобовязання, то він відповідає в повному обсязі згідно ст.ст. 553-559 ЦК України

Як зазначено в пункті 6.1. Договору поруки, останній діє до повного виконання зобовязань, які встановлені Кредитним договором у забезпечення якого надано поруку. Тобто, не встановлено конкретного строку припинення поруки чи терміну дії такої.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

А відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як зазначено в п.4.2. Кредитного договору № 408-08 від 25.04.2008 року, сторони встановили, що кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним є 25.04.2009 року. Але поряд із цим сторони встановили й графік погашення щомісячних платежів протягом 12 місяців, а.с. 4 на звороті.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 09.04.2012 року, ОСОБА_2 з моменту отримання кредитних коштів, жодного разу не здійснив будь-якого платежу по сплаті кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, а.с. 8.

З позовом до суду про солідарне стягнення, позивач звернувся майже аж через 3 року після того як у нього виникло право вимоги до ОСОБА_2 про стягнення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки, позивач предявив вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги із приводу того, що в позові слід відмовити і до ОСОБА_2. ОСОБА_1 зазначити, що ОСОБА_2 не оскаржував повторне заочне рішення суду й слід припустити, що з таким погодився. Та не уповноважував ОСОБА_1 на подання від його імені апеляційну скаргу на дане рішення суду, а тому апелянт не вправі ставити вимогу про скасування рішення суду і в частині, що стосується ОСОБА_2.

А звідси, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним у цілому, а тому підлягає скасуванню в частині вимог щодо солідарного стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про відмову в позові до ОСОБА_1.

На підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь держави Україна слід стягнути із ЗОКС Бескид судовий збір у сумі 121,80 гривень, а.с. 55.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити частково.

Повторне заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 липня 2014 року, скасувати в частині вимог до ОСОБА_1 та ухвали нове рішення про часткове задоволення позову.

У позові Закарпатської обласної кредитної спілки Бескид до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

У решті вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із Закарпатської обласної кредитної спілки Бескид на користь держави 121,80 гривню судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________