Провадження №2-3339/14
у справі №760/8163/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до Міністерства промислової політики України, третя особа: ОСОБА_2, Київська міська державна адміністрація, про визнання інформації недостовірною, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2014 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства промислової політики України про визнання інформації недостовірною.

Ухвалою суду від 23.04.2014 р. вказана позовна заява залишена без руху на підставі ч. 1 ст. 121 ЦПК України.

22.05.2014 р. на виконання ухвали суду ОСОБА_1 подано позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою суду від 23.05.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства промислової політики України відкрито провадження.

Одночасно з позовною заявою в редакції від 22.05.2014 р. позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить просить: заборонити відповідачу, ДП «Антонов» та будь-яким іншим особам розглядати питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Президента-Генерального конструктора ДП «Антонов» та/або розірвання укладеного з ним контракту; заборонити ДП «Антонов» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії спрямовані на призначення інших осіб, крім ОСОБА_1, на посаду Президента-Генерального конструктора ДП «Антонов» чи/або виконуючого обов'язки Президента-Генерального конструктора ДП «Антонов».

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у такий спосіб позивач зазначає, що невжиття вказаних заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі.

Згідно ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з цим сторони та інші особи, які беруть участь у справі, судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви про забезпечення позову.

Як визначено ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

В силу положень ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд розглядаючи заяву, має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, данні про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що вимоги позивача полягають у визнанні недостовірною інформації, викладеної в листі Заступника Міністра-керівника апарату Міністерства промислової політики України ОСОБА_2 від 09.04.2014 р. №15/1-3-83 «Щодо кадрових питань».

Таким чином, з урахуванням предмету позову, суддя приходить до висновку, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є невідповідним до заявлених позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення про які просить позивач не може вплинути на виконання рішення по суті даного спору.

Крім того вбачається, що позивач просить заборонити вчиняти ДП «Антонов», яке не є стороною по справі, а також будь-яким третім особам дії, які на його думку можуть порушити належні йому права, чим фактично обмежити вказаних осіб у праві здійснювати такі дії. При цьому такий обов'язок покладений на вказаних осіб в силу закону, зокрема, до ч. 2 ст. 13 ЦК України, яка встановлює, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Також, стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А відповідно до ст. 19 основного Закону, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Беручи до уваги наведене, а також те, що позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі його незабезпечення у вказаний позивачем спосіб, суддя знаходить заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову необґрунтованою, у зв'язку з чим приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до Міністерства промислової політики України, треті особи: ОСОБА_2, Київська міська державна адміністрація, про визнання інформації недостовірною - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: