2/335/222/2014 УХВАЛА
03 листопада 2014 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши питання про прийняття уточненого цивільного позову ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство освіти та науки України про визнання бездіяльності та дій відповідача неправомірними, стягнення заробітної плати за час незаконного переведення на іншу роботу, стягнення моральної шкоди,
У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа: Міністерство освіти і науки України про визнання бездіяльності та дій відповідачів неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди.
У зазначеному позові ОСОБА_1 просила суд визнати бездіяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при ненаданні їй роботи після укладення трудового договору за спеціальністю та фактичному звільненні неправомірними; зобовязати ОСОБА_2 надати їй роботу відповідно до трудового договору, що був укладений між нею та ОСОБА_4 вищим навчальним закладом «Запорізький будівельний коледж» відповідно до наказу № 53-к від 30.08.2013 року в якості викладача спецдисциплін відповідно до її спеціальності «Економіка будівництва та ціноутворення» у вигляді педагогічного навантаження в кількості не менше 720 годин; стягнути з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» середньомісячну заробітну плату, виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин за весь час порушення її прав, починаючи з 02.09.2013 року і до моменту постановлення рішення суду; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь спричинену їх протиправними діями та бездіяльністю моральну шкоду в сумі 150 000 грн. та стягнути з відповідачів усі судові витрати.
В судовому засіданні 27.06.2014 року ОСОБА_1 подала уточнений позов, в якому просила суд визнати бездіяльність і дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 при ненаданні їй роботи після укладення трудового договору за спеціальністю та фактичному переводі на роботу, необумовлену трудовим договором неправомірними; стягнути з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» середньомісячну заробітну плату, виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин за весь час порушення її прав, починаючи з 02.09.2013 року по 20.12.2013 року (день її звільнення) в сумі 6 589 грн. 75 коп.; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь спричинену їх протиправними діями та бездіяльністю моральну шкоду в сумі 150 000 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2014 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство освіти та науки України про визнання бездіяльності та дій відповідача неправомірними, стягнення заробітної плати за час незаконного переведення на іншу роботу, стягнення моральної шкоди, подану у судовому засіданні 27 червня 2014 року.
Провадження у вказаній цивільній справі в частині позовних вимог про зобовязання Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» надати їй роботу відповідно до трудового договору згідно наказу № 53-к від 30.08.2013 року в якості викладача спецдисциплін відповідно до її спеціальності «економіка будівництва та ціноутворення» у вигляді педагогічного навантаження в кількості не менше 720 педагогічних годин закрити у звязку з відмовою позивача від даної частини позовних вимог.
09.10.2014 року у судовому засіданні представником позивача було подано нову позовну заяву ОСОБА_1, в якій вона просить суд визнати бездіяльність і дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 при ненаданні їй роботи за її спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво» зі спецдисциплін «Економіка будівництва» та «Ціноутворення у будівництві» після укладення трудового договору за її заявою від 29.08.2013 року та фактичному переведенні на роботу, не обумовлену трудовим договором; зобовязати ОСОБА_4 вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» надати їй роботу відповідно до укладеного з ним трудового договору на підставі заяви від 29.08.2013 року та наказу № 53-к від 30.08.2013 року викладача спецдисциплін «Економіка будівництва» та «Ціноутворення у будівництві» в кількості, не менше 720 годин; стягнути з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» на її користь середній заробіток за весь час незаконного переведення на іншу роботу, починаючи з 02.09.2013 року по момент винесення судом рішення, виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин, як штатному працівнику, стягнути з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» спричинену моральну шкоду в сумі 150 000 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати.
Розглянувши подану 09.10.2014 року ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_5 позовну заяву, вислухавши думку представника відповідача та відповідачів, які заперечували проти прийняття нової уточненої позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.
Виходячи із зазначеної норми, зміна предмету та підстав позову у справі та заявлення нових позовних вимог після початку розгляду судом справи по суті не допускається.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з первісним позовом у жовтні 2013 року, який в ході судового розгляду справи уточнила 27.06.2014 року, зменшивши їх. В даних позовних заявах ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 150 000 грн., завдану позивачу неправомірними діями вказаних відповідачів. Саме вказані позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були предметом розгляду зазначеної цивільної справи.
Предявивши 09.10.2014 року позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 150 000 грн. з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», ОСОБА_1 фактично предявила нові позовні вимоги до відповідача ОСОБА_4 вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» після початку розгляду судом справи по суті, що є неприпустимим в силу ч. 2 ст. 31 ЦПК України, вказані позовні вимоги не були предметом розгляду цивільної справи, яка знаходиться в провадженні суду з жовтня 2013 року.
Крім того, у поданій 09.10.2014 року позовній заяві позивач доповнила свою уточнену 27.06.2014 року позовну заяву позовними вимогами про зобовязання Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» надати їй роботу відповідно до укладеного з ним трудового договору на підставі заяви від 29.08.2013 року та наказу № 53-к від 30.08.2013 року викладача спецдисциплін «Економіка будівництва» та «Ціноутворення у будівництві» в кількості, не менше 720 годин.
Проте, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2014 року, провадження у вказаній цивільній справі в частині позовних вимог про зобовязання Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» надати їй роботу відповідно до трудового договору згідно наказу № 53-к від 30.08.2013 року в якості викладача спецдисциплін відповідно до її спеціальності «економіка будівництва та ціноутворення» у вигляді педагогічного навантаження в кількості не менше 720 педагогічних годин було закрито у звязку з відмовою позивача від даної частини позовних вимог.
Відмова від зазначеної частини позовних вимог була обумовлена тим, що первісну позовну заяву ОСОБА_1 подавала ще до звільнення її з роботи, а на час подання уточненої позовної заяви 27.06.2014 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, у звязку з чим на той час відпала необхідність у вказаних позовних вимогах.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2014 року, позивача було поновлено на роботі. Зі змісту поданого 09.10.2014 року позову вбачається, що зазначені позовні вимоги позивач включила у звязку з тим, що після поновлення її на роботі керівництво Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» так і не надає позивачу роботу в якості викладача спецдисциплін відповідно до її спеціальності «Економіка будівництва» та «Ціноутворення в будівництві» в кількості не менше 720 академічних годин.
Вказані обставини свідчать про те, що зазначені позовні вимоги є новими, стосуються нового періоду, не стосуються предмету розгляду цивільної справи, яка в даний час розглядається судом, оскільки між сторонами після поновлення позивача на роботі виникли нові правовідносини, і якщо позивач вважає, що після поновлення на роботі її права порушені роботодавцем, вона має право захищати свої права шляхом подання нового позову, а не поданням уточненого позову у цій справі.
Стягнення середнього заробітку за весь час незаконного переведення на іншу роботу виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин, як штатному працівнику, починаючи з 02.09.2013 року по момент винесення судом рішення також, на думку суду, частково є новими позовними вимогами.
Як вбачається з уточненого 27.06.2014 року позову позивач просила суд стягнути з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» середньомісячну заробітну плату, виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин за весь час порушення її прав, починаючи з 02.09.2013 року по 20.12.2013 року (день її звільнення) в сумі 6 589 грн. 75 коп.
Після її звільнення з роботи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто стягнення середнього заробітку за період з 20.12.2013 року (з дня її звільнення) по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі були предметом розгляду іншої справи, а предмет дослідження за позовними вимогами про стягнення середньомісячної заробітної плати, виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин з часу повалення її на роботі та по день ухвалення рішення по цій справі є іншим, ніж предмет дослідження в даній справі, оскільки судом в даній цивільній справі не досліджувалось та не було предметом розгляду правовідносини сторін після ухвалення судом рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1
Заявлення нових позовних вимог у цивільній справі, яка вже розглядається судом, після початку розгляду справи по суті, суперечить вимогам чинного процесуального законодавства, у звязку з чим суд приходить до висновку, що у прийнятті позову, поданого представником ОСОБА_1 у судовому засіданні 09.10.2014 року, необхідно відмовити.
При цьому суд вважає за необхідне розяснити, що відмова у прийнятті уточненого позову не є порушенням права на захист прав позивача, оскільки нові позовні вимоги можуть бути предметом нового судового спору.
На підставі викладеного та керуючись ст. 31, 209, 210 ЦПК України, суд, -
Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду позовної заяви, яка подана представником позивача у судовому засіданні 09.10.2014 року.
Продовжити розгляд цивільної справи за позовними вимогами ОСОБА_1, оформленими позовною заявою, яка подана позивачем у судовому засіданні 27 червня 2014 року.
Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: К.В. Гашук