АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6103/14 Справа № 203/6896/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 34
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 23 травня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа Вієнна ОСОБА_4 (третя особа: ОСОБА_5) про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути на відшкодування спричиненої внаслідок ДТП матеріальної шкоди з ПрАТ Українська страхова компанія Княжа Вієнна ОСОБА_4 - 11503грн.34коп., з ОСОБА_3 2205грн.57коп. та 600грн. на повернення оплати автотоварознавчого дослідження, а також пропорційно з обох відповідачів 229грн.40коп. на повернення судового збору.

Рішенням Кіровського райсуду м.Дніпропетровськ від 23.05.2014р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ Українська страхова компанія Княжа Вієнна ОСОБА_4 відмовлено та ухвалено стягнути на його користь з ОСОБА_3 14218грн.91коп. різниці між страховою виплатою та фактичними витратами на ремонт автомобіля з врахуванням суми франшизи та 229грн.40коп. на повернення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність вказаного рішення вимогам закону, просив скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у тому вигляді, у якому вони ним заявлені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявлених до нього позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає частковій зміні за такими підставами.

15.05.2013р. о 22год.20хв. ОСОБА_5, керуючи належним ОСОБА_3 автомобілем МАN 19.414, №АЕ 3021 ЕІ, на автодорозі Марянське Берислав, не вибрав безпечного інтервалу та здійснив бокове зіткнення з належним ОСОБА_2 автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Бериславського райсуду Херсонської області від 5.06.2013р. ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.23).

ОСОБА_7 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.09.2012р. страховиком ПрАТ Українська страхова компанія Княжа Вієнна ОСОБА_4 застраховано відповідальність ОСОБА_3 відносно належного йому автомобіля МАN 19.414, №АЕ 3021 ЕІ, на період з 27.09.2012р. по 26.09.2013р. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, визначена полісом у розмірі 50 000грн. при сумі франшизи у розмірі 510 грн. (а.с.50).

16.05.2013р. пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_2, оглянуто спеціалістом автотоварознавцем ПП Центр судових експертиз та оцінки та 20.06.2013р. складено відповідний звіт (а.с.56,57). За висновком звіту вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням фізичного зносу визначена у сумі 24 021грн.97коп. (а.с.51-55, 58-69).

На підставі вказаного звіту 23.07.2013р. ПрАТ Українська страхова компанія Княжа Вієнна ОСОБА_4 складено страховий акт, згідно якого страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 складає 23511грн.97коп. за вирахуванням 510грн. франшизи (а.с.45-48). Страхове відшкодування виплачено ОСОБА_2

У передбаченому п.36.7 ст.36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів рішення страховика про здійснення страхового відшкодування у судовому порядку не оскаржувалось.

ОСОБА_7 калькуляції СТО Пегас (ПП ОСОБА_8В.) від 6.06.2013р. загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 склала 31 017грн.40коп., а з врахуванням ПДВ 37220грн.88коп. (а.с.25,26). Фактично ОСОБА_2 згідно відповідних квитанцій сплатив СТО Пегас 37 220грн.88коп. (а.с.30).

За наданим ОСОБА_2 висновком автотоварознавчого дослідження від 7.06.2013р. вартість матеріального збитку визначена у сумі 35 525грн.31коп. (а.с.10-19).

Заявлені до страхової компанії позовні вимоги про стягнення грошової суми ОСОБА_2 повязував з різницею між визначеним за висновком від 7.06.2013р. розміром шкоди та розміром виплаченого йому страхового відшкодування (35525,31 23511,97). Заявлені до ОСОБА_3 позовні вимоги про стягнення грошової суми ОСОБА_2 повязував з різницею між розміром вартості фактичного ремонту та розміром шкоди, визначеним за висновком від 7.06.2013р. за вирахуванням франшизи (37220,88 35 015,31), виплатою 510грн. франшизи та 600грн. за оплату автотоварознавчого дослідження.

Між тим, 16.05.2013р. пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_1, оглянуто спеціалістом автотоварознавцем ПП Центр судових експертиз та оцінки у присутності ОСОБА_2 з зазначенням про наявність слідів попереднього відновлювального ремонту. Будь-яких заперечень з приводу опису пошкоджень ОСОБА_2 не заявлено (а.с.56,57). Наполягаючи на застосуванні висновку автотоварознавчого дослідження цього ж автомобіля від 7.06.2013р., ОСОБА_2 посилався на не врахування страховою компанією пошкоджень, виявлених під час додаткового огляду автомобіля 31.05.2013р.

Проте до висновку від 7.06.2013р. (а.с.10-12) долучено лише один протокол огляду автомобіля від 22.05.2013р. Вказаний огляд відбувся за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.13). Іншого протоколу огляду автомобіля, а саме, від 31.05.2013р. ні висновок, ні матеріали справи не містять. Посилання представника позивача на те, що виявлені 31.05.2013р. додаткові пошкодження включені до протоколу огляду від 22.05.2013р. суперечать дійсному змісту цього протоколу, у якому фактично не відображено додаткових пошкоджень. Крім того, представником позивача не заперечувалось, що страхова компанія та ОСОБА_3 не були присутніми при додатковому огляді автомобіля, більш того ОСОБА_3 взагалі про нього не був повідомлений.

Конкретно, які саме пошкодження не враховані страховою компанією ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не зазначалось. На наступний день після ДТП страхова компанія у передбаченому п.34.2 ст.34 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів направила на місце настання страхового випадку експерта, який 16.05.2013р. оглянув пошкоджений автомобіль ОСОБА_2 та надав свій відповідний висновок. За вказаним висновком від 20.06.2013р. передні ліві двері кабіни, які мали деформацію, підлягали ремонтним роботам вартістю 1663грн.75коп. (а.с.58). Тоді як за доданою до наданого ОСОБА_2 висновку від 7.06.2013р. калькуляцією ці ж двері, які мали вмятини та вигини, підлягали заміні на нові вартістю 8479грн.51коп. з їх фарбуванням на суму 1072грн.42коп. та загальною вартістю робіт, повязаних з встановленням, регулюванням дверей та їх деталей, на суму 453грн.75коп. При цьому сама мотивувальна частина висновку від 7.06.2013р. у розділі обєм і характер пошкоджень містить вказівку на те, що вмятини та вигини лівих дверей кабіни підлягають ремонту без зазначення про технологічну неможливість їх ремонту (а.с.10-11). Як страхова компанія, так і ОСОБА_3 заперечували проти необхідності заміни цих дверей.

Клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру шкоди позивачем не заявлено з посиланням представника ОСОБА_2 на відсутність у цьому потреби.

Відповідно до вимог ст.ст.22,29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку у звязку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Оскільки страхова компанія відповідно до вказаних вимог закону здійснила страхове відшкодування, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого до неї ОСОБА_2 позову про стягнення 11 503грн.34коп. як різниці між визначеним за висновком від 7.06.2013р. розміром шкоди та розміром виплаченого йому страхового відшкодування (35525,31 23511,97).

Підстав для скасування рішення суду у цій частині та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 не вбачається з наведених вище підстав.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3, то воно підлягає зміні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Зміст позовних вимог, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, відповідно до ч.1 ст.118,ч.1 ст.119 ЦПК України визначається виключно позивачем. У звязку з цим під час ухвалення рішення, суд за вимогами ч.1 ст.214 ЦПК України, зокрема, має вирішити лише питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги. Змінювати чи трактувати по-іншому зміст позовних вимог та викладені позивачем обставини, суд не вправі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За положеннями п.36.6 ст.36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за збитки.

Присуджуючи до стягнення з ОСОБА_3 різниці між розміром вартості фактичного ремонту та страховою виплатою (37220,88-23511,97), суд першої інстанції у порушення вимог ч.1 ст.11 ЦПК України не врахував заявлені та викладені ОСОБА_2 дійсні вимоги та обставини позову. Заперечуючи проти здійсненого судом першої інстанції стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі підтвердив, що стягнення різниці між визначеним за висновком від 7.06.2013р. розміром шкоди та розміром виплаченого йому страхового відшкодування (35525,31 23511,97) він вимагав присудити саме з страхової компанії.

Заявлені до ОСОБА_3 позовні вимоги про стягнення грошової суми ОСОБА_2 повязував з різницею між розміром вартості фактичного ремонту та розміром шкоди, визначеним за висновком від 7.06.2013р. за вирахуванням франшизи (37220,88 35 015,31). Однак здійснена фактично страховиком страхова виплата не повязана з висновком від 7.06.2013р. Обґрунтовано не врахований вказаний висновок і судом. Зі здійсненою фактично страховиком страховою виплатою ОСОБА_2 свої вимоги до ОСОБА_3 не повязував. Більш того, з присудженою судом першої інстанції на свій розсуд до стягнення з ОСОБА_3 різниці між фактичним розміром шкоди і фактично сплаченою страховою виплатою у сумі 23511грн.97коп., з якою не повязано позов, ОСОБА_2 категорично не погодився. ОСОБА_3 також заперечував проти такого стягнення, зокрема, і на тій підставі, що відповідна вимога до нього не була заявлена.

Крім того, присуджуючи до стягнення з ОСОБА_3 грошової суми з розрахунку 37220грн.88коп. фактичних витрат, судом не враховано, що 6203грн.48коп. з вказаної суми відносяться до податку на додану вартість (а.с.25,26), яка відповідно до положень Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не компенсується страхувальником або особою, відповідальною за збитки. Не враховано судом і того, що фактично виконаний ремонт включав заміну дверей на загальну вартість 7960грн.80коп., тоді як суд обґрунтовано врахував звіт спеціаліста автотоварознавцем ПП Центр судових експертиз та оцінки від 20.06.2013р.. яким заміна дверей на нові не передбачалась.

Оскільки судом не взято до уваги висновок автотоварознавчого дослідження від 7.06.2013р., то і підстав для відшкодування сплачених ОСОБА_2 за вказане дослідження 600грн. не вбачалось.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру присудженої до стягнення з ОСОБА_3 суми зі зменшенням її до суми франшизи з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_3

З наведених обставин не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 і в цій частині рішення. Проте ОСОБА_2 не позбавлений права предявлення вимог до відповідачів з врахуванням наведеного законодавства та з викладенням інших обставин до кожного з них.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 23 травня 2014 року змінити, зменшивши розмір присудженої до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової суми з 14218грн.91коп. до 510грн. суми франшизи.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_9

ОСОБА_10