Справа № 175/3365/14-ц
Провадження № 2/175/1286/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у разі втрати документа, який засвідчує право власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили у звязку із втратою документа, який засвідчує право власності, визнати за ним, ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: смт. Ювілейне, вул. Совхозна, 80-а Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке було раніше визнано рішенням третейського суду від 21 жовтня 2008 року та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.11.2008 року; у звязку із втратою документа, який засвідчує право власності, визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: смт. Ювілейне, вул. Совхозна, 80-а, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 листопада 2014 року та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 10.12.2010 року.

В обґрунтування позову вказали, що на підставі рішення третейського суду від 21 жовтня 2008 року було визнано право власності по 1/2 частині на самочинно збудовану станцію технічного обслуговування, розташовану за адресою: с. Ювілейне, вул. Совхозна, 80, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 21 січня 2009 року співвласниця СТО ОСОБА_5 померла. Після відкриття спадщини спадкоємцем стала мати померлої ОСОБА_2, яка отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 2010 року. З метою придбання їх станції технічного обслуговування до них звернувся відповідач і за взаємною згодою вони намагались продати вищевказаний об'єкт нерухомості. З цією метою між покупцем та ними, як продавцями, було укладено договір про завдаток від 03.04.2014 року. Однак, за невідомих обставин вони не знайшли первинних правовстановлюючих документів, а саме рішення третейського суду від 21 жовтня 2008 року з витягом про реєстрацію права власності на його, ОСОБА_1, імя а також Свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 2010 року з витягом про реєстрацію на її, ОСОБА_2 імя. На руках залишився лише оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, а також технічний паспорт на будівлю. Через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості, вони не мають можливості в подальшому розпоряджатись власністю на свій розсуд. У зв'язку з цими обставинами вони звернулися до суду за захистом своїх невизнаних прав та інтересів.

Адвокат позивачів надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав.

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що рішенням Третейського суду від 21 жовтня 2008 року визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині на самочинно збудовану станцію технічного обслуговування, розташовану за адресою: с. Ювілейне, вул. Совхозна, 80, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Право власності було зареєстроване за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що в Дніпропетровському районному КП «Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено та видано витяг № 20798868 від 04.11.2008 року. Під час реєстрації адреса змінилась на смт. Ювілейне, вул. Совхозна, 80-а в зв'язку з перенумерацією.

21 січня 2009 року співвласниця СТО ОСОБА_5 померла. Після відкриття спадщини спадкоємцем стала мати померлої ОСОБА_2, яка отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 2010 року, посвідчене державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_6

Право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку СТО було своєчасно зареєстроване в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що в КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено та видано витяг № 28313447 від 10 грудня 2010 року.

З метою купівлі-продажу СТО, між сторонами було укладено договір про завдаток від 03 квітня 2014 року. Однак виявилося, що первинні правовстановлюючі документи, а саме рішення Третейського суду від 21 жовтня 2008 року з витягом про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_1, а також Свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 2010 року з витягом про реєстрацію ім'я ОСОБА_2 було загублено.

Через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на свій об'єкт нерухомості, який будувався на власній земельній ділянці власними коштами та зареєстрований в Єдиному державному реєстрі прав власності, позивачі не мають можливості в подальшому розпоряджатись власністю на свій розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: смт. Ювілейне, вул. Совхозна, 80-а Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 321, 392 ЦК України, ст. 3, 10, 15, 16, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у разі втрати документа, який засвідчує право власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину станції технічного обслуговування загальною площею 1642,8 кв.м., розташованої за адресою: смт. Ювілейне, вул. Совхозна, 80-а Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке було раніше визнано рішенням третейського суду від 21 жовтня 2008 року та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.11.2008 року.

Визнати за ОСОБА_2,РНОКПП: НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину станції технічного обслуговування загальною площею 1642,8 кв.м., розташованої за адресою: смт. Ювілейне, вул. Совхозна, 80-а, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 листопада 2010 року та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 10.12.2010 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Озерянська Ж.М.