У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 червня 2013 року по справі за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 й ОСОБА_4 про звільнення нежитлового приміщення, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року Департамент міського господарства Ужгородської міськради звернувся в суд із наведеною позовною вимогою. Просив зобовязати відповідачів звільнити нежитлове приміщення, яке самоправно зайняли.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 червня 2013 року позовні вимоги задоволено. Зобовязано відповідачів звільнити нежиле приміщення та передати таке позивачу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали, вимоги скарги й просили задовольнити таку з наведених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 погодився з вимогами скарги й просив задоволити таку.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що нежитлове приміщення за № 16/1 по вул. Оноківській у м. Ужгород являється комунальною власністю територіальної громади міста в особі Ужгородської міськради. Зазначене нежиле приміщення незаконно займають відповідачі, яке використовують під житло.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що рішення ухвалено судом першої інстанції в її відсутності, хоча подавала заяву про відкладення розгляду справи на інший термін. Судом не враховано, що являється опікуном малолітньої ОСОБА_6, яка позбавлена батьківського піклування. Не взято до уваги те, що ОСОБА_2 являється інвалідом та іншого житла не має.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 4 ЖК УРСР - жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. А ч. 4 цієї статті зазначає, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Як передбачено підпунктом 1 пункту а ст. 29 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчого органу міської ради належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідної територіальної громади.

Нежитлове приміщення за № 16/1 по вул. Оноківській у м. Ужгород зареєстровано за Ужгородською міською радою, згідно розпорядження міського голови № 229 від 30.05.1994 р., що підтверджується довідкою № 511 від 31.08.2007 р. КП Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода, а.с. 9.

За цих обставин, Ужгородській міській раді як власнику комунальної власності територіальної громади, згідно положень ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном і вона реалізовує їх на власний розсуд.

А ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Протягом судового розгляду, відповідачі не надали суду доказів того, що нежитлове приміщення за № 16/1 по вул. Оноківській у м. Ужгород зайняли правомірно на підставі дозволу власника.

А звідси, позивач на підставі положень ст. 387 ЦК України як власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Що ж стосується посилання апелянтки на те, що справу розглянуто в її відсутності. То дана обставина не являється таким порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, ст. 309 ЦПК України.

Не можна визнати слушними також посилання апелянтки на те, що вона являється опікуном малолітньої ОСОБА_6, яка позбавлена батьківського піклування, а також те, що ОСОБА_2 являється інвалідом та іншого житла не має. Так-як дані обставини перебувають за межами спірних правовідносин, і не можуть являтись підставою для відхилення позову.

Такі можуть бути слушними лише при розгляді іншої справи за позовом відповідачів до позивача із приводу вирішення Ужгородською міськрадою питання стосовно обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподілу та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності, підпунктом 1 пункту а ст. 30 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні.

Як ствердила апелянтка із представником, позову такого не предявляли до позивача й не оскаржували його дії чи бездіяльність із приводу поліпшення житлових умов.

У ході судового розгляду померли ОСОБА_3 й ОСОБА_4. Оскільки їх смерть у спірних правовідносинах не передбачає правонаступництва, а тому, відсутні підстави для зупинення провадження в справі.

Наведені вище обставини, свідчать про те, суд першої інстанції в даному спорі, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання відповідачів звільнити нежиле приміщення, яке слід передати власнику.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, та застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

Ураховуючи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________