Справа № 200/4333/14-ц
Провадження № 2/200/1914/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді - Циганкова В.О.

при секретарі - Сабій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання підписати акт приймання передачі частини майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про зобовязання підписати акт приймання передачі 1/4 частини реконструйованого будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79, мотивувавши заявлену вимогу положеннями ст. 357 ЦК України та тим, що між нею та ОСОБА_2, був укладений попередній договір б/н від 15.08.2012 р. про спільну діяльність з реконструкції вищезазначеного будинку, відповідно до якого сторони прийняли на себе зобовязання укласти не пізніше 31.08.2012 р. основний договір про спільну діяльність з реконструкції вищезазначеного будинку на наступних умовах: строк проведення реконструкції не більше 6 (шести) місяців з моменту укладення основного договору про спільну діяльність з реконструкції будинку, розмір внесків сторін у спільну діяльність та частки сторін у праві власності на реконструйоване майно складають: ОСОБА_2 - 3/4 частини, ОСОБА_1 1/4 частина, після завершення реконструкції майна ОСОБА_2 зобовязана передати ОСОБА_1 за актом приймання передачі 1/4 частину реконструйованого майна для подальшого оформлення права власності ОСОБА_1 на неї; однак, хоча вищезазначений будинок вже реконструйований, ОСОБА_2, незважаючи на неодноразові звернення позивача, необґрунтовано ухиляється від підписання акта приймання передачі позивачу 1/4 частини реконструйованого майна, що, на думку позивача, призводить до порушення його прав та охоронюваних законом інтересів як власника.

На підставі вищенаведеного ОСОБА_1 просила суд зобовязати ОСОБА_2 підписати акт приймання передачі 1/4 частини реконструйованого будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79.

ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими і звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та споруди за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує наступним. 14.04.1989 р. ОСОБА_2, уклала із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку та інших господарських будівель за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бронетанкова, 79 (сьогодні - Університетська, 79). Договір був підписаний у простій письмовій формі та у присутності чотирьох свідків із проставлянням їх підписів на договорі. Належна ОСОБА_2 нерухомість складається з житлового будинку (літера А-1) з верандою (літера а-1), літнього душу (літера Е), вбиральні (літера Д), сараїв (літери Б,В,Г) та навісів (літери Ж,З,И), споруд №1-9, I-II

Починаючи із 14.04.1989 р., ОСОБА_2 добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонт, постійно, без перерв, проживає у ньому. Також, починаючи з 14.04.1989 року, ОСОБА_2 регулярно сплачує грошові кошти за користування комунальними послугами, а саме за електроенергію та водопостачання, а також податок на земельну ділянку у розмірі, визначеному державною податковою інспекцією.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір б/н від 15.08.2012 р. про спільну діяльність з реконструкції житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79. Згідно з п. 1.2 та п. 1.3 вищезазначеного попереднього договору основний договір про спільну діяльність з реконструкції житлового будинку повинен був бути укладений не пізніше 31.08.2012 р., однак фактично цей основний договір про спільну діяльність не був укладений, у звязку з тим, що умови Попереднього договору не були виконані з боку ОСОБА_1 У звязку з тим, що основний Договір укладений не був, з вини ОСОБА_1, ОСОБА_2 здійснила не реконструкцію будинку, а тільки його ремонт. Ремонт житлового будинку був повністю здійснений ОСОБА_2 самостійно. На сьогоднішній день ремонт повністю завершений.

Крім того, підпунктом 1.3.4 п. 1.3 попереднього договору б/н від 15.08.2012 р. про спільну діяльність з реконструкції житлового будинку передбачено, що у випадку, якщо одна із сторін не виконувала свої зобовязання з фінансування спільної діяльності (реконструкції майна), ця сторона не набуває права власності на відповідну частину реконструйованого майна і не має права на отримання цієї частини. ОСОБА_1 за весь час ремонту житлового будинку та після його завершення не приймала жодної участі у фінансуванні цього ремонту Таким чином, ОСОБА_1 з вищезазначених причин не має жодних підстав для набуття права власності на 1/4 частину житлового будинку і, відповідно, не має права вимагати від ОСОБА_2 передачі їй цієї 1/4 частини житлового будинку за актом приймання передачі.

Роботи з будівництва будинку та споруд за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79, виконані відповідно до чинних в Україні державних стандартів, норм і правил, що підтверджується Звітом про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку від 25 лютого 2014 р., наданим спеціалізованою організацією ТОВ «Інститут проектування та експертизи будівництва» (ліцензія серії АВ № 588433, видана інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області 11 листопада 2011 р., строк дії по 10 листопада 2016 р.). Будівництво не порушує прав та законних інтересів будь яких осіб, а будинок та споруди можуть використовуватись за функціональним призначенням.

З цих підстав ОСОБА_2 просила суд відмовити у позові ОСОБА_1 і визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та споруди за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79.

У судове засідання Позивач та Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, причину своєї неявки, або неявки уповноваженого представника суду не повідомила.

Від відповідача, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача за зустрічним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, був укладений попередній договір б/н від 15.08.2012 р. про спільну діяльність з реконструкції вищезазначеного будинку, відповідно до якого сторони прийняли на себе зобовязання укласти не пізніше 31.08.2012 р. основний договір про спільну діяльність з реконструкції вищезазначеного будинку на наступних умовах: строк проведення реконструкції не більше 6 (шести) місяців з моменту укладення основного договору про спільну діяльність з реконструкції будинку, розмір внесків сторін у спільну діяльність та частки сторін у праві власності на реконструйоване майно складають: ОСОБА_2 - 3/4 частини, ОСОБА_1 1/4 частина, після завершення реконструкції майна ОСОБА_2 зобовязана передати ОСОБА_1 за актом приймання передачі 1/4 частину реконструйованого майна для подальшого оформлення права власності ОСОБА_1 на неї. Зазначений попередній договір повністю відповідає вимогам законодавства України та не оспорюється жодним із учасників справи.

В той же час встановлено, що ОСОБА_1 фактично не укладала з ОСОБА_2 основний договір про спільну діяльність з реконструкції будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79, так само як не були виконані з боку ОСОБА_1 й інші умови попереднього договору. Внаслідок не укладення основного договору, ОСОБА_2 був здійснений ремонт будинку, а не його реконструкція. Ремонт був повністю виконаний ОСОБА_2 самостійно. На час розгляду справи ремонт будинку повністю завершений. Відповідно до технічного паспорту (станом на 18.03.2014 р.) нерухоме майно складається з житлового будинку та споруд, а саме: житловий будинок (літ. А-1, площа 38,4 кв.м.), веранда (літ. а-1, площа 9,4 кв.м.), сарай (літ. Б, площа 19,2 кв.м.), сарай (літ. В, площа 3,5 кв.м.), сарай (літ. Г, площа 8,9 кв.м.), вбиральня (літ. Д, площа 1,8 кв.м.), душ (літ. Е, площа 1,8 кв.м.), навіс (літ. Ж, площа 6,5 кв.м.), навіс (літ. З, площа 5,9 кв.м.), навіс (літ. И, площа 11,3 кв.м.) №1-9, I-II споруди.

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_1 не виступала учасником спільної діяльності ні з реконструкції ні з ремонту будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79. Крім того, підпунктом 1.3.4 п. 1.3 попереднього договору б/н від 15.08.2012 р. про спільну діяльність з реконструкції будинку передбачено, що у випадку, якщо одна із сторін не виконувала свої зобовязання з фінансування спільної діяльності, ця сторона не набуває права власності на відповідну частину реконструйованого майна і не має права на отримання цієї частини. ОСОБА_1 не надала суду доказів своєї участі у фінансуванні реконструкції/ремонту вищезазначеного будинку. Таким чином, ОСОБА_1 не набула права власності на 1/4 частину будинку і, відповідно, не має права вимагати від ОСОБА_2 передачі їй цієї 1/4 частини будинку за актом приймання передачі, а твердження ОСОБА_1 про обовязок ОСОБА_2 передати їй 1/4 частину будинку є необґрунтованим, спростовується матеріалами справи і тому не приймається судом до уваги. Виходячи з норм ст. 331 та ст. 876 ЦК України, право власності на будинок та споруди повинно бути визнано за ОСОБА_2.

Судом встановлено, що фактично ОСОБА_2 є власником будинку та споруд за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79, внаслідок укладення з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будинку. Окрім того, починаючи із 14.04.1989 р., ОСОБА_2 добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується будинком та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонт, постійно, без перерв, проживає у ньому. Починаючи з 14.04.1989 року, ОСОБА_2 сплачує грошові кошти за користування комунальними послугами, а саме за електроенергію та водопостачання, а також податок на земельну ділянку у розмірі, визначеному державною податковою інспекцією.

З матеріалів справи зрозуміло, що будівництво будинку та споруд було здійснене самочинно (тобто за відсутності усіх необхідних дозвільних документів та проектної документації, передбачених законодавством України). Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є користувачем земельної ділянки, на якій розміщено будинок та споруди та сплачує за користування землею земельний податок, що підтверджується Актами звірки, що підписані між Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області та ОСОБА_2

Роботи з будівництва житлового будинку та інших споруд за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79, виконані відповідно до чинних в Україні державних стандартів, норм і правил, що підтверджується Звітом про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку від 25 лютого 2014 р., наданим спеціалізованою організацією ТОВ «Інститут проектування та експертизи будівництва» (ліцензія серії АВ № 588433, видана інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області 11 листопада 2011 р., строк дії по 10 листопада 2016 р.).

Також суд дійшов висновку, що будівництво будинку та інших споруд не порушило і не порушує на сьогоднішній день права та законні інтереси інших осіб, а будинок може використовуватись за функціональним призначенням. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно житловий будинок та споруди, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна є правовстановлювальним документом і підлягає державній реєстрації у відповідному органі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно без прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 1 ст. 8, ст. 331, ч. 5 ст. 376, ст. 876 ЦК України, ст. ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 212, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання підписати акт приймання передачі 1/4 частини будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та споруди за адресою: м. Дніпропетровськ, Університетська, 79 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт АМ № 142473, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17.09.2007 р., реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку та споруд, а саме: житловий будинок (літ. А-1, площа 38,4 кв.м.), веранда (літ. а-1, площа 9,4 кв.м.), сарай (літ. Б, площа 19,2 кв.м.), сарай (літ. В, площа 3,5 кв.м.), сарай (літ. Г, площа 8,9 кв.м.), вбиральня (літ. Д, площа 1,8 кв.м.), душ (літ. Е, площа 1,8 кв.м.), навіс (літ. Ж, площа 6,5 кв.м.), навіс (літ. З, площа 5,9 кв.м.), навіс (літ. И, площа 11,3 кв.м.) №1-9, I-II споруди, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Університетська, 79, без прийняття в експлуатацію.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: м. Дніпропетровськ, Запорізьке ШосеАДРЕСА_1, НОМЕР_2, виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 29 травня 2003 р.) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт АМ № 142473, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17.09.2007 р., реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 243,60 (двісті сорок три грн. 60 копійок) гривень 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.О. Циганков