Провадження № 2/537/793/2014
Справа № 537/3081/14-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2014 року

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Мурашової Н.В., при секретарі Омельченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчук Полтавської області позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій просять стягнути з відповідачів на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 243599 грн. 59 коп., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., судові витрати.

14.07.2014 року позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на майно ОСОБА_3, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, вважає за необхідне заяву про забезпечення позову повернути позивачам, з наступних підстав.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причину, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, встановлено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В розясненнях п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Так, заявляючи вимоги про накладення арешту на майно ОСОБА_3, позивач не надав даних про особу відповідача за якими його можна однозначно ідентифікувати, а саме дата народження, ідентифікаційний код, серія паспорту, адреса проживання. Хоча в позовній заяві позивач зазначив, що ОСОБА_3 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте відповідно до адресної довідки ОСОБА_3 не значиться зареєстрованим в Полтавській області.

Позивач не зазначив на яке саме майно необхідно накласти арешт, його вартість. В позовних вимогах не вказано конкретно, яку суму шкоди необхідно стягнути саме з ОСОБА_3 Наведене унеможливлює вирішення питання співмірності позовних вимог та виду забезпечення позову. Позивач не навів, що накладення арешту на майно відповідача не порушить права інших осіб або не буде перешкоджати господарській діяльності у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, суд вважає, що в заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 151 ЦПК України не зазначено відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на наведене, на підставі ч. 8 ст.153 ЦПК суд вважає за необхідне повернути позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову, оскільки її подано без дотримання вимог ст. 151 цього кодексу.

В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року розяснено, що за змістом ст.293 ЦПК ( 1618-15 ) окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування.

Суд розяснює, що згідно ст. 121 ч. 5 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Повернути ОСОБА_1, ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову

Ухвала не може бути оскаржена окремо від рішення суду в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області

,.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_6