У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про захист прав споживача на належну якість страхових послуг, захист майнового інтересу страхувальника шляхом примусового виконання обов'язку страховика у натурі, стягнення страхового відшкодування і пені за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2013 року і його касаційною скаргою на додаткове рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ВАТ СК «НАСК «Оранта» про захист прав споживача на належну якість страхових послуг та захист майнового інтересу страхувальника шляхом примусового виконання обов'язку страховика в натурі і стягнення страхового відшкодування на користь вигодонабувача за договором страхування, мотивуючи свій позов тим, що 10 березня 2010 року між ним та ВАТ СК «НАСК «Оранта» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, за яким застрахованим транспортним засобом є належний йому автомобіль «Skoda Octavia Tour», державний номер НОМЕР_1.

У пункті 1.1 цього договору сторони визначили, що дійсна вартість застрахованого транспортного засобу становить 98 900,00 грн, а у пункті 1.10 - страхову суму у розмірі 73 118 грн.

Відповідно до п. 1.11 договору строк його дії становить 12 місяців, тобто з 10 березня 2010 року по 10 березня 2011 року.

18 грудня 2010 року стався страховий випадок і станом на 22 лютого 2011 року відповідачу надано всі документи, необхідні для підтвердження факту настання, причин, обставин і наслідків страхового випадку та визначення розміру збитків. Вважає, що на виконання умов договору страхування не пізніше 31 березня 2011 року відповідач повинен був сплатити страхове відшкодування у розмірі 23 158,40 грн вигодонабувачу - АКБ «Правекс-Банк».

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ВАТ СК «НАСК «Оранта» на користь АКБ «Правекс-Банк» 23 158,40 грн страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 18 грудня 2010 року.

5 грудня 2011 року представник ОСОБА_3, діючий в його інтересах, звернувся з позовом до ВАТ СК «НАСК «Оранта» про захист прав споживача шляхом стягнення пені за невиплату страхового відшкодування у строк, обумовлений договором страхування, посилаючись на те, що відповідач не сплатив страхове відшкодування, чим порушив зобов'язання і допустив прострочення. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування відповідач повинен сплатити позивачеві пеню за кожен день затримки, тобто починаючи з 1 квітня 2011 року, у розмірі облікової ставки НБУ від суми страхового відшкодування, належної до виплати. Станом на 30 листопада 2011 року розмір пені становить 1 199,80 грн.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача ВАТ СК «НАСК «Оранта», у якому просив стягнути з відповідача на користь вигодонабувача страхове відшкодування за договором страхування - у сумі 34 702,30 грн, виходячи з оцінки збитку, наданої відповідачем.

Також у липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ВАТ СК «НАСК «Оранта» про стягнення з відповідача на його користь пені за невиплату страхового відшкодування у строк, обумовлений договором страхування, у розмірі 5 879,91 грн, яка розрахована від суми збитку у розмірі 34 702,30 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2012 року справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 9 серпня 2013 року, описку у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 2 жовтня 2013 року, вирішено питання щодо розподілу судових витрат і стягнуто з ВАТ СК «Оранта» на користь позивача 2 500 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2013 року, описку у якому виправлено ухвалою цього суду від 29 січня 2014 року, рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ СК «НАСК «Оранта» на користь вигодонабувача ПАТ КБ «ПравексБанк» 34 702,30 грн страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 10 березня 2010 року.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 9 серпня 2013 року та ухвала цього ж суду від 2 жовтня 2013 року залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2013 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат і стягнуто з ВАТ СК «Оранта» на користь позивача 1 569,10 грн витрат на правову допомогу.

У касаційних скаргах заявник порушує питання про скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, а також додаткового рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2013 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2013 року підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вигодонабувач - ПАТ КБ «ПравексБанк» не уповноважував ОСОБА_3 на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, тому позивач є неналежним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вигодонабувач ПАТ КБ «ПравексБанк» не заперечував щодо задоволення позову та просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування. Крім того, відповідач як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції визнав позов у частині стягнення на користь вигодонабувача страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 18 грудня 2010 року, у розмірі 34 702,30 грн.

Залишаючи в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, апеляційний суд виходив з того, що вказані вимоги не підтверджені належними доказами.

Проте з висновками суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні пені повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 10 березня 2010 року між ВАТ СК «НАСК «Оранта» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, вигодонабувачем за яким є АКБ «ПравексБанк»; строк дії договору з 11 березня 2010 року по 10 березня 2011 року.

18 грудня 2010 року (в період дії договору добровільного страхування транспортного засобу) стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Оctavia tour», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страхова організація зобов'язана здійснити виплату страхової суми або страхового відшкодування за заявою страхувальника у передбачений договором термін. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки, розмір якої визначається умовами договору страхування.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Виконання зобов'язання за укладеним сторонами страховим договором забезпечено пенею, розмір якої визначений у пункті 2.9.4.3 договору. Відповідно до договору після складання страхового акту страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування в терміни, встановлені п.п. 2.11.4 та 2.11.5 даного договору. При несвоєчасній виплаті страхового відшкодування страховик сплачує пеню за кожний день затримки у розмірі облікової ставки НБУ від суми страхової виплати, належної до сплати.

Встановивши факт невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним договором добровільного страхування транспортного засобу, апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення з ВАТ СК «НАСК «Оранта» на користь вигодонабувача страхового відшкодування, проте не перевірив, яка відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування встановлена договором добровільного страхування транспортного засобу від 10 березня 2010 року і хто має право на її отримання.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом при ухваленні рішення не встановлені, відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2013 року в частині відмови у стягненні пені підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу, апеляційний суд, з додержанням принципу пропорційності, стягнув на користь позивача 1 569,10 грн.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного додаткового рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2013 року не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при вирішенні питання присудження позивачеві витрат на правову допомогу, які передбачені нормами цивільно-правового законодавства України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2013 року задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2013 року відхилити.

Додаткове рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко