Справа № 314/3528/14-ц Провадження № 2/314/1110/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2014 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Кіяшко В.О.,

при секретарі Павлівській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що 22 жовтня 1994 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 186 від 22.10.1994 року.

Від шлюбу вони мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 28 квітня 2004 року.

Шлюбні відносини між ними не склалися, спільне господарство не ведеться. Наміру на збереження сімї немає.

Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, між ними немає.

З питань щодо виховання дітей спору немає, після розірвання шлюбу вони будуть проживати з відповідачем.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на своєму позові наполягає, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2

Відповідач у судове засідання не зявилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 22.10.1994 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області було видано свідоцтво про шлюб та складено актовий запис № 186 (а.с. 3).

Від спільного шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку - ОСОБА_4, 28 квітня 2004 року (а.с.4-5).

Шлюбні відносини між сторонами припинені з 1 лютого 2014 року, спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, між ними немає. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо.

Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 169, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 22.10.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 186 від 22.10.1994р.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу - «Чорненко».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.О.Кіяшко

12.08.2014 року

12.08.2014