АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/1241/13-ц
Провадження № 22-ц/792/416/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Байдичі О.В.,

з участю позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_1, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полісся», ОСОБА_23 про визнання біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна недійсною за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_1, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 звернулися до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полісся» (далі СВК «Полісся»), ОСОБА_23 про визнання біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 12 березня 2012 року реєстраційний № 0007, укладеної відповідачами на Південно-Західній універсальній товарній біржі (далі біржова угода), недійсною.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_1, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 зазначили, що за умовами біржової угоди СВК «Полісся» в особі ліквідатора ОСОБА_24 продав, а ОСОБА_23 купив за 207750 грн. будівлю ремонтної майстерні, розташованої по АДРЕСА_1, яка належить позивачам на праві власності. Під час укладення біржової угоди відповідачі не додержались вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, внаслідок чого оспорюваний правочин є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що позивачі не є стороною біржової угоди та не довели порушення нею своїх прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального права.

Позивачка ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, представник СВК «Полісся», відповідач ОСОБА_23, які в установленому законом порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не зявилися. Відповідач ОСОБА_23 подав апеляційному суду письмові заперечення проти апеляційної скарги.

Повідомлені представником СВК «Полісся» ліквідатором Іващуком В.А. причини неявки в судове засідання (відсутність документів) не є поважними, тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (ст.ст. 15, 16, 203, 210, 640, 656, 657 ЦК України, ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ «Про товарну біржу» (далі Закон № 1956-ХІІ), який підлягав застосуванню та неправильно витлумачив положення ст. 215 ЦК України.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Встановлено, що позивачі були членами СВК «Полісся». Вони в установленому законом порядку набули право на частку пайового фонду СВК «Полісся».

Постановою господарського суду Хмельницької області від 10 вересня 2009 року СВК «Полісся» визнано банкрутом, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Клименка А.В.

12 березня 2012 року відповідачі уклали біржову угоду, за умовами якої СВК «Полісся» в особі ліквідатора Клименка А.В. продав, а ОСОБА_23 за 207750 грн. купив будівлю ремонтної майстерні, розташованої по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради Хмельницької області від 25 червня 2012 року № 459 було оформлено право спільної часткової власності на вказане нежитлове приміщення у таких частках: ОСОБА_4 4,7 %, ОСОБА_26 2,5 %, ОСОБА_22 9,6 %, ОСОБА_21 3,0 %, ОСОБА_19 2,1 %, ОСОБА_2 6,7 %, ОСОБА_16 2,0 %, ОСОБА_14 4,5 %, ОСОБА_15 3,0 %, ОСОБА_17 11,9 %, ОСОБА_3 4,5 %, ОСОБА_5 3,4 %, ОСОБА_6 0,9 %, ОСОБА_8 6,1 %, ОСОБА_18 3,9 %, ОСОБА_13 0,4 %, ОСОБА_7 6,5 %, ОСОБА_9 1,1 %, ОСОБА_12 6,3 %, ОСОБА_11 4,6 %, ОСОБА_10 3,9 %, ОСОБА_1 8,4 %.

На підставі цього рішення 4 лютого 2012 року названі особи одержали свідоцтво серії САЕ № 128739 про право власності на будівлю ремонтної майстерні. У той же день за ними були зареєстровані ці майнові права (реєстраційний № 37042144).

Господарський суд Хмельницької області рішенням від 10 вересня 2012 року визнав недійсним і скасував рішення Полонської міської ради від 25 червня 2012 року № 459 «Про оформлення права власності на житлові та інші приміщення».

Дані обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом названих норм вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Предметом біржової угоди є будівля ремонтної майстерні, розташованої по АДРЕСА_1. Право власності на вказану будівлю зареєстроване за позивачами, які не були стороною оспорюваного правочину. Між сторонами існує спір з приводу цього нерухомого майна.

Не врахувавши зазначених обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що біржовою угодою не зачіпаються права та інтереси позивачів, внаслідок чого останні не є належними позивачами у справі.

На думку апеляційного суду, з цих підстав у позові не може бути відмовлено.

Разом із тим, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_1, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 не підлягає задоволенню з інших підстав.

Згідно до ч.ч. 4, 5 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

В силу ч. 1 ст. 1 Закону 1956-ХІІ товарна біржа є організацією, що обєднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і повязаних із ним торгівельних операцій.

Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 15 Закону 1956-ХІІ).

Як передбачено ст. 657 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У відповідності до ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що Закон 1956-ХІІ є спеціальним законом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним законом щодо правил укладення цивільних договорів. З останнього питання спеціальними є норми, закріплені у Цивільному кодексі України, який уведено в дію з 1 січня 2004 року.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Спірна будівля ремонтної майстерні відноситься до нерухомого майна (ч. 1 ст. 181 ЦК України), а оспорювана біржова угода за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу (ст. 655 ЦК України).

На час виникнення спірних відносин договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і вважався укладеним з моменту його державної реєстрації.

Як визнали сторони, договір купівлі-продажу будівлі ремонтної майстерні (біржова угода) не посвідчувався нотаріально та не проходив державної реєстрації. Цей правочин не є вчинений, тому не підлягає задоволенню позов про визнання його недійсним.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_1, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полісся», ОСОБА_23 про визнання біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 12 березня 2012 року, укладеної останніми на Південно-Західній універсальній товарній біржі (реєстраційний № 0007), недійсною відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Горгулько Н.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 20