справа №176/1119/13-ц
провадження №2/176/250/14
у х в а л а

07 квітня 2014 р. Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Завізіон Т.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача борг у розмірі 413160,73 грн. та понесені ним судові витрати.

07 квітня 2014 року позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій, між іншим просить в порядку забезпечення позову обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, накласти арешт на все майно відповідача, а також накласти арешт на активи та майно «Науково-виробничого підприємства «Металпром», засновником якого фактично є ОСОБА_2

Вважаю, що клопотання позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до норм цивільно-процесуального кодексу України, особа яка бере участь у справі має право звернутися до суду з окремою заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

В обґрунтування свого клопотання заявник не вказує на яке саме майно відповідача необхідно накласти арешт та не зазначає де знаходиться майно відповідача на яке він просить накласти арешт, не надано документів, що підтверджують належність останнього на праві власності відповідачу, щодо вартості такого майна для визначення співмірності запропонованих заходів забезпечення позову позовним вимогам.

Відсутність зазначених відомостей у клопотанні про забезпечення позову робить неможливим виконання такої ухвали відповідно до вимог ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Положення про Єдиний реєстр заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року №31/5, Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388.

Окрім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Металпром» зареєстроване не за відповідач по справі ОСОБА_2 на активи та майно якого позивач просить накласти арешт, а за ОСОБА_3, який не є учасником даного судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такій захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вимога заявника щодо тимчасового обмеження відповідача в праві виїзду за кордон в порядку забезпечення позову відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну» не передбачена ст.151 ЦПК України.

Стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», а також норми Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» не передбачають право суду відповідно до ст.ст.151-153 ЦПК України вирішувати в порядку забезпечення позову в цивільній справі питання щодо тимчасового обмеження виїзду за кордон громадян України за ухвалою суду, а визначають інший порядок такого обмеження.

Крім зазначеного, заява про забезпечення позову має бути оплачена судовим збором у відповідності до п.13 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», що позивачем також не зроблено.

З урахуванням зазначеного в задоволенні письмового клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову викладеного в уточненій позовній заяві слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

У задоволенні письмового клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову викладеного в уточненій позовній заяві по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для відома.

Ухвала оскарженню не підляга.

Суддя