РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Григор? єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українсько-литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА ВХ», треті особи по справі Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківській області, директор Українсько-литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА ВХ» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Українсько-литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА ВХ», треті особи по справі Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківській області, директор Українсько-литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА ВХ» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Під час розгляду справи представником позивача ОСОБА_2 неодноразово уточнювались та доповнювались позовні вимоги.

З урахуванням доповнень, наданих позивачем ..2014 року, ..2014 року, ..2014 року, ..2014 року та 29.09.2014 року, ОСОБА_1 просить:

- скасувати наказ Українсько-Литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА-ВХ» № 41 від 29.12.2012 р. «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов?язків з 29.12.2012 р. до закінчення розслідування та проведення збору Засновників, у зв?язку з порушенням трудової та виробничої дисципліни;

- скасувати наказ Українсько-Литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА-ВХ» № 2 від 17.01.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного конструктора»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Українсько-Литовське товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДЕЛЬТА-ВХ»;

- стягнути з відповідача - Українсько-Литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА-ВХ», на користь ОСОБА_1 заборговану заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі - 75 145 грн. 00 коп.;

- стягнути з відповідача - Українсько-Литовське товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДЕЛЬТА-ВХ» відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01.10.1997 р., що підтверджується наказом № 184 від 01.10.1997 р. про прийняття на роботу.

01.09.2009 р. ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника директора Підприємства, відповідно до наказу № 45 від 01.09.2009 р.

Після звернення до прокуратури за захистом свого порушеного права, ОСОБА_1 отримав відповідь № 01-19/4673 від 16.07.2013 р. на своє звернення від начальника відділу державного інспектора праці, територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області ОСОБА_3, на підставі якої в подальшому і звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача УЛ ТОВ НВП «Дельта ВХ» Стрельников надав заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи своїх заперечень представник відповідача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 тричі не з?явився без поважних причин на роботу після винесення наказу про відсторонення позивача від посадових обов?язків. Зазначив у своїх запереченнях, що УЛ ТОВ НВП «Дельта - ВХ» звільнили ОСОБА_1 у відповідності до норм КЗпП України звільнило ОСОБА_1 та під час звільнення позивачу надано повний розрахунок всіх виплат, які підлягають при звільненні.

В запереченнях відповідач також вказує на порушення позивачем строків строк звернення до суду. З таким твердженням не можна погодитись з наступних підстав.

Відповідно приписами статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином ст. 233 КЗпП України визначено чітку дату початку перебігу строку позовної давності - дата отримання наказу про звільнення та/або трудової книжки.

Приписи ст. 233 КЗпП України не ставлять початок перебігу цього строку в залежність від обставин, що передували такому отриманню чи факту повідомлення або не повідомлення громадянина про необхідність такого отримання. Таким чином, строк позивної давності починається з моменту отримання наказу про звільнення.

Представник третьої особи директора УЛ ТОВ НВП «Дельта - ВХ» Стрельников проти позовної заяви заперечував та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Від третьої особи - Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області до матеріалів справи долучено заяву про розгляд справи за їх відсутності та винесення рішення на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши заперечення та надані докази представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду звернення позивача на підставі наданих адміністрацією Підприємства документів, а саме: табелів обліку робочого часу, відомостей виплати заробітної плати, витягів з книги наказів встановлено, що згідно наказу № 1 «Про затвердження штатного розпису та посадових окладів» від 03.01.12 ОСОБА_1 встановлено оклад в розмірі 6480, 00 грн. В порушення вимог ч. 2 ст. 97 КЗпП України штатний розпис не погоджено з уповноваженим на представництво трудовим колективом.

В порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 103 КЗпП України наказом директора УЛ ТОВ НВП «ДЕЛЬТА-ВХ» № 4 від 31.01.12 у зв?язку з неплатежами та відсутністю заказів на лютий березень 2012 року ОСОБА_1 переведено на неповний робочий тиждень та встановлено оклад в розмірі 3240,00 грн., але не попереджено ОСОБА_1 про істотну зміну умов праці та зміну умов оплати праці в бік погіршення більш як за 2 місяці.

В порушення вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» адміністрацією Підприємства не забезпечено достовірний облік виконуваної позивачем роботи.

В порушення вимог ч. 1, 2 та 4 ст. 115 КЗпП України заробітна плата та заробітна плата за весь час щорічної відпустки ОСОБА_1 виплачувалася з недотриманням строків виплати.

Згідно наказу № 2 від 17.01.13 р. в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні не проведено. В порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України в книзі обліку руху трудових книжок відсутній особистий підпис ОСОБА_1 в графі про отримання трудової книжки. Згідно з наданими до позапланової перевірки документами до Інспекції, 17.01.13 р. адміністрацією Підприємства на адресу позивача направлено лист з запрошенням для отримання трудової книжки та копією наказу про звільнення.

В порушення вимог ст. 149 КЗпП України перед застосуванням дисциплінарного стягнення, а саме звільнення ОСОБА_4 з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини з 17.01.13 р. від позивача адміністрацією Підприємства не витребувані письмові пояснення.

Згідно наказу директора Підприємства № 4 від 31.01.2012 р. у зв?язку з неплатежами та відсутністю заказів на лютий березень 2012 року ОСОБА_1 переведено на неповний робочий тиждень та встановлено оклад в розмірі 3240,00 грн.

Вищевказаний наказ ОСОБА_1 не оскаржував, під час розгляду справи представником позивача ОСОБА_2 було змінено позовні вимоги, відповідно до змінених позовних вимог позивач не просить суд скасувати наказу директора Підприємства № 4 від 31.01.2012 р.

Відповідно до наказу № 41 від 29.10.2012 р. позивача у зв?язку з порушенням трудової та виробничої дисципліни відсторонено від виконання посадових обов?язків з 29.10.2012 р. до закінчення розслідування та проведення збору Засновників. Проте, після перевірки Підприємства Інспекцією з питань праці, будь-які документи, які б підтверджували грубе порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, відсутні.

Згідно ст. 46 КЗпП України - відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

За таких підстав, наказ № 41 від 29.10.2012 р. про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов?язків є незаконним, оскільки відсутня жодна підстава для його винесення, насамперед і підстави винесення вказаного наказа у Підприємства відсутні, відповідних доказів представником відповідача надано не було.

Відповідно до наказу № 2 від 17.01.2013 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади головного конструктора, вказаний наказ позивач отримав поштою вже після відкриття провадження по даній справі. У вказаному наказі про звільнення міститься помилка, проти якої не заперечував під час розгляду справи представник відповідача, згідно наказу № 2 від 17.01.2013 р. позивача звільнено з посади головного конструктора, але таку посаду ОСОБА_1 на підприємстві не займає з 01.09.2009 р., оскільки наказом директора Підприємства № 45 від 01.09.2009 р. позивача було переведено з посади головного конструктора на посаду заступника директора.

Згідно ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що вищевказані норми трудового законодавства України Підприємством щодо звільнення ОСОБА_1 було порушено.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України - до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Норми вищевказаною статті у відношенні до ОСОБА_1 Підприємством були порушені та не взяті до уваги. З моменту оформлення ОСОБА_1 трудової книжки з 29.06.1995 р. до позивача не було застосовано жодного дисциплінарного стягнення.

Враховуючи вищевикладені обставини та посилання на відсутність відповідних доказів суд вважаю, що наказ Підприємства № 2 від 17.01.2013 р. про звільнення позивача з роботи є незаконним, складений з грубим порушенням чинного законодавства про працю України та за своїм змістом складений невірно, тому вказаний наказ підлягає скасуванню.

Оскільки наказ № 41 від 29.10.2012 р. про відсторонення позивача є безпідставним, з 29.10.2012 р. ОСОБА_1 не отримував заробітної плати на Підприємстві взагалі, тому суд вважає, що Підприємство позивачу заборгувало заробітну плату з 29.10.2012 р. та по теперішній час. Розрахунку під час отримання трудової книжки на Підприємстві позивач не отримував та навіть з розрахунковим листом не ознайомлений. Фактично і до теперішнього часу належним чином та у відповідності до КЗпП України ОСОБА_1 не звільнено.

З викладеного вбачається, що відповідач звільнив позивача без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобовязаний поновити ОСОБА_1 на попередній роботі.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення позивачу не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні ОСОБА_1 на раніше займаній посаді зобовязаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Слід зазначити, що вказані дії з боку Підприємства є порушенням законних прав на працю позивача, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному.

Так, згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Проте, відповідач позбавив ОСОБА_1 гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїм дітям на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели позивача до моральних переживань, ОСОБА_1 втратив душевний спокій, постійно після звільнення перебував у роздратованому стані, не мав засобів для забезпечення належного рівня життя своїм неповнолітнім дитям.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконне звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП не лише підірвало ділову репутацію позивача, а також спричинило неможливість працевлаштування позивача на іншу роботу, яка відповідає його досвіду та навичкам.

Як наслідок, позивач не лише був позбавлений можливості працевлаштуватися, а й зазнав матеріальних труднощів, у позивача виникла необхідність позичати кошти для забезпечення елементарних життєвих потреб. Все це спричинило у позивача моральні страждання та переживання, які призвели до погіршення стану здоров'я. Не покращує самопочуття позивача і необхідність доводити свою правоту через суд.

Враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000, 00 грн.

Таким чином, згідно положень чинного законодавства про працю України відповідач зобовязаний поновити ОСОБА_1 на попередній роботі та виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 29.10.2012 року, а також відшкодувати йому завдану незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 2000, 00 грн.

Заборгованість Підприємства заробітної плату за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням останніх уточнень представника позивача з 29.10.2012 р. складає: з 29.10.2012 р. по 29.09.2014 р. = 75 145 грн. 00 коп.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судові витрати стягнути з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України, -

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, ст. 233, 234, 235, 237-1 КЗпП України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати наказ Українсько-Литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА-ВХ» № 41 від 29.12.2012 р. «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов?язків з 29.10.2012 р. до закінчення розслідування та проведення збору Засновників, у зв?язку з порушенням трудової та виробничої дисципліни.

Скасувати наказ Українсько-Литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА-ВХ» № 2 від 17.01.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного конструктора».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Українсько-Литовське товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДЕЛЬТА-ВХ».

Стягнути з відповідача - Українсько-Литовського товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ДЕЛЬТА-ВХ» - , на користь ОСОБА_1 заборговану заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі - 75 145 грн. 00 коп.

Стягнути з відповідача - Українсько-Литовське товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДЕЛЬТА-ВХ» - , на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Стягнути з відповідача - Українсько-Литовське товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ДЕЛЬТА-ВХ» - , на користь держави суму судових витрат в розмірі грн. коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми заробітної плати за один місяць.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_5