Справа № 589/5429/14-ц р.
Провадження № 2/589/1201/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Прачук О. В.,

з участю секретаря судового засідання Антошко Т. А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування - виконавчий комітет Шосткинської міської ради,

- про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Шосткинського міськрайонного суду з позовом до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав відносно ОСОБА_3 Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано у 2002 році, має неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення, за зверненням відповідача, спочатку органом опіки і піклування, а потім і рішенням суду від 21.07.2003 року відповідачу було встановлено часи відвідування та спілкування з сином, але з часу винесення рішення і по даний час відповідач з сином не бачиться та не спілкується. ОСОБА_2 сином не цікавиться, участі у вихованні не приймає, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає. Всі обов'язки по вихованню, забезпеченню та розвитку дитини несе позивачка. Зважаючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, зазначила, що батько дитиною не цікавиться; лише раз, ще під час навчання сина у початкових класах, відповідач прийшов на тренування до сина і в присутності дитини почав ображати її (позивачку) та сваритись. Пояснила, що після рішення органу опіки і піклування та рішення суду про надання часу відповідачу для зустрічей з дитиною вона з сином кілька разів приходили на такі зустрічі, але це негативно впливало на нервовий стан дитини, оскільки відповідач починав з'ясовувати з нею стосунки, сваритись. Більше 10 років відповідач не зустрічається з сином, не цікавиться його здоров'ям, розвитком, потребами, не надає жодної допомоги. За всі роки відповідач зателефонував їй лише раз - в минулому році з вимогою, щоб позивачка відмовилась від стягнення аліментів. З позовом вона звернулась з метою убезпечити в майбутньому сина від матеріальних претензій з боку відповідача, крім того, син не бажає мати прізвище батька. Єдиний з родини відповідача, хто підтримує стосунки з нею та дитиною, це рідний брат відповідача по справі, який для її сина є взірцем того, як повинен поводити себе чоловік.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що викладене в позові не відповідає дійсності, оскільки він ходив до сина в дитячий садочок, гуляв з ним на майданчику, але такі зустрічі його не влаштовували. Він дзвонив колишній дружині, щоб зустрітись з сином, але позивачка під різними приводами перешкоджала йому у зустрічах з дитиною. Оскільки у нього з позивачкою конфліктні стосунки, було спільно вирішено, щоб не травмувати постійно дитину, дочекатись, коли він подорослішає та матиме свою думку з приводу відносин, які склались між ними. Вказаним пояснює, чому не ходив до школи, в якій навчається син, не спілкувався з вчителями, крім того, про те, як почувається син, як навчається, він цікавиться у спільних знайомих, зокрема, у свого брата, який спілкується з позивачкою. Підтвердив, що дійсно не дарував сину подарунків та не сплачував аліменти на утримання сина, не надавав іншої матеріальної допомоги, посилаючись на те, що, оскільки позивачка не дає йому бачитись з сином та спілкуватись з ним, то він і не зобов'язаний сплачувати аліменти. Коли сину зробили операцію, він був в м. Києві і не міг відвідати сина в лікарні, але цікавився його станом. Останній раз він дзвонив позивачці рік тому. Вважає можливим почати спілкування з сином, коли той сам проявить ініціативу, крім того, вважає безглуздим передавати подарунки сину через сторонніх осіб. Інколи він бачить сина в місті разом з матір'ю позивачки, яка, побачивши його, намагається якнайшвидше пройти повз, не даючи можливості поспілкуватись з сином.

Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні позов підтримала, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки, як встановлено органом опіки і піклування при проведенні перевірки щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, зв'язок між батьком і дитиною втрачений, дитину виховує мати, а батько не цікавиться станом здоров'я дитини, її потребами, не підтримує ні морально, ні матеріально.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що бажає, щоб позов задовольнили, оскільки він не вважає відповідача своїм батьком. За всі роки, відповідач лише раз прийшов до нього (ще коли він навчався в початкових класах) на тренування, але йому здалося, що батько був нетверезий, оскільки він кричав та сварився. Відповідач ніколи не дарував йому подарунків, не дзвонив, хоча він має власний мобільний телефон з 9 років. Не відвідував, коли він хворів. Мати не забороняла йому спілкуватись з відповідачем і взагалі своїх думок з приводу поведінки батька ніколи не висловлювала. Батька він часто бачить в місті - приблизно раз чи два на місяць, але той лише здоровається та проходить повз нього, жодного разу батько не зупинився та не поговорив з ним. На запитання суду щодо можливості розпочати спілкування з батьком, почати налагоджувати стосунки, зазначив, що спілкуватись з батьком не бажає, до батька, його життя ставиться байдуже.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки і піклування, з'ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_3, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, прийшов до наступного:

У судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 22 жовтня 2003 року ( а.с. 4), від шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с. 3).

Свідок ОСОБА_4, мати позивачки, в судовому засіданні показала, що донька розірвала стосунки з відповідачем, коли онуку було 2 роки. Після цього донька кілька разів водила дитину на зустрічі з батьком, але відповідач з'являвся напідпитку та починав з'ясовувати стосунки; дитина після таких зустрічей була знервована. Вже більше 10 років відповідач не цікавиться дитиною, жодної допомоги на утримання дитини, навіть, коли онука прооперували, не надавав і не надає. Вихованням онука займається донька та вона, також онуком опікувався і дідусь (чоловік свідка), який помер, коли ОСОБА_3 було 7 років. Не так давно вона з онуком йшла містом, і їй здалося, що чоловік, який пройшов повз них - це відповідач, вона перепитала в онука (бо має поганий зір і могла помилитись), і ОСОБА_3 підтвердив, що це дійсно був його батько.

Таким чином, поясненнями дитини та показами свідка спростовуються посилання відповідача, що колишня теща (ОСОБА_4) перешкоджає йому поспілкуватись з сином при зустрічах в місті.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що знає позивачку близько 13 років, оскільки працювали разом, і зараз підтримують дружні стосунки, тісно спілкуються. Свідок часто буває в гостях у позивачки, всі свята, в тому числі і День народження ОСОБА_3, вони святкують разом. За всі ці роки вона жодного разу не бачила відповідача по справі, ніколи він не був на святах сина, не дарував подарунки, і позивачка ніколи не казала, про те, що батько ОСОБА_3 хоче спілкуватись з ним чи зустрітись, чи допоміг чимось або щось подарував дитині. Ніколи про батька не згадував і ОСОБА_3. Піклуються про дитину лише позивачка та її мати.

Крім показів свідків та пояснень самого відповідача, який не заперечував, що не приймав участі у вихованні сина, його утриманні, це підтверджується і письмовими доказами по справі:

Так довідками, виданими житлово-експлуатаційними організаціями, підтверджується, що дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю, а відповідач має іншу сім'ю ( а.с. 5, 16)

З довідок, наданих дошкільним навчальним закладом та школою, вбачається, що вихованням дитини займалась виключно мати і коли дитина відвідувала дитячий садочок, і за період навчання в школі: позивачка приймає участь у батьківських зборах, святкових заходах, у проведенні позашкільних заходів, всі питання щодо виховання дитини, її навчання вирішувались виключно з матір'ю дитини. Батько ні в дитячому садочку, ні в школі не з'являвся, участі в житті дитини не приймав. (а.с.6,7,8)

При цьому за характеристикою психолога неповнолітній ОСОБА_3 не конфліктний, має друзів, користується повагою серед товаришів. Відіграє активну роль в житті класу. У стосунках з людьми дотримується таких цінностей як турбота, повага, відповідальність. В спілкуванні надає перевагу матері та хоче жити з нею. ( а.с.9)

Вказана характеристика дитини підтверджена і висновком соціального педагога (в присутності якого суд з'ясовував думку дитини з приводу позову), котра відзначила, що дитина неконфліктна, вихована, ознак примусу щодо висловлення дитиною певної думки педагог не встановила.

Наведене дає можливість суду зробити висновок, що відсутність участі батька у вихованні сина не вплинула на розвиток дитини, поведінку в соціумі.

В довідці, виданій Шосткинською дитячою лікарнею, відзначено, що з 21.01.2005 р. по 21.01.2014 року ОСОБА_3 знаходився на обліку у лікаря-ендокринолога з діагнозом: дифузний зоб І ст., еутіреоз. Догляд за дитиною, супровід до дільничного лікаря, виконання призначень лікарів здійснює мати дитини та бабуся зі сторони матері. Батько в дитячій поліклініці не з'являвся, здоров'ям дитини не цікавився. ( а.с. 10)

Довідкою Шосткинської ЦРЛ, підписаною головним лікарем, завідуючим хірургічним відділенням та хірургом, підтверджується, що в січні місяці 2008 року ОСОБА_3 було проведено складну операцію за діагнозом: гострий гангренозний перфоративний апендицит, дифузний гнійний перитоніт. Догляд за дитиною в післяопераційний період під час перебування в лікарні здійснювався лише матір'ю, фінансування операції, подальше довготривале лікування також було проведено виключно за рахунок матері дитини. ( а.с.11)

Відповідач зазначене не заперечував, як і несплату аліментів на утримання сина, що підтверджується і довідкою відділу ДВС Шосткинського МРУЮ, з якої вбачається, що станом на 01.10.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина складає 31 040,65 грн (а.с. 12)

З рішення місцевого суду м. Шостка Сумської області від 21.07.2003 року вбачається, що позов ОСОБА_2 було задоволено частково: встановлено час для зустрічей ОСОБА_2 із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 по неділях в період з 16 по 20 годину, у присутності матері дитини. Встановлено час для додаткової зустрічі ОСОБА_2 із сином, без присутності матері, кожної середи, на території дитячого виховного закладу, де виховується дитина, з відома адміністрації цього закладу, в період прогулянки дітей на вулиці по режиму роботи цього виховного закладу, терміном в одну годину (а.с. 14)

Вказане рішення підтверджує наявність конфліктних відносин між сторонами після розлучення, разом з тим доказів, що позивачка чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні з сином протягом останніх років - суду не надано. Крім того, з пояснень самого відповідача вбачається, що можливість зустрічей з сином під час прогулянки в дитячому закладі його не влаштовувала і він перестав відвідувати сина в дитсадочку.

Висновком органу опіки і піклування, наданим в тому числі і за результатами бесіди з ОСОБА_3, також встановлено, що батько самоусунувся від виховання сина, не спілкується з ним, матеріально його не утримує, аліментів не сплачує, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, тому вважають можливим позбавити відповідача батьківських прав.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 вказаної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Дослідженими в судовому засіданні доказами достовірно підтверджується, що відповідач не цікавився своїм сином, не спілкувався з ним, не надавав матеріальну допомогу, що не заперечував і сам відповідач, і, виходячи з пояснень відповідача, - це є його принциповою позицією, а не викликано наявністю істотних обставин (скрутне матеріальне становище, незадовільний стан здоров'я, довготривала відсутність за місцем проживання), які б перешкоджали йому належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Крім того, зазначаючи, що позивачка перешкоджала йому у спілкуванні з сином, доказів на підтвердження своїх пояснень відповідач не надав, незважаючи на відповідну пропозицію суду, хоча і зазначив, що міг би привести свідків, але не бажає. Вказане, на думку суду, свідчить про байдуже ставлення відповідача до сина. Про це свідчить і той факт, що протягом розгляду справи - майже півтора місяця - відповідач не вжив жодного заходу, який би вказував на його небайдуже ставлення до дитини, та намагання відновити зв'язок з сином.

Зважаючи, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина і ставиться до цього байдуже, враховуючи і думку дитини, суд вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_3, що в повній мірі буде відповідати інтересам дитини.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу можливість поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки та ставлення до дитини.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. У разі оскарження рішення, якщо його не було скасовано, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О. В. Прачук