АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

9 грудня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтімед" про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтімед" про відшкодування майнової шкоди задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду, обидві сторони звернулися до суду з апеляційними скаргами.

ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про повне задоволення вимог шляхом стягнення з відповідача загалом 61 494, 98 грн. завданих збитків, поновити пропущений трирічний строк на компенсацію понесених витрат на проведення відновлювального ремонту приміщення після залиття 09.01.2009 р., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що суд безпідставно відмовив у долучені до матеріалів справи СД диску та не допитав усіх свідків, не з*ясував ряд важливих обставин та фактів, що мають важливе значення, справа розглядалася однобічно, суд не дав оцінку фальшуванню і фальсифікації відповідачем складених ним актів і інших доказів, не були застосовані належні норми матеріального права.

ТОВ «Рада» у своїй скарзі просило також скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у їх задоволенні посилаючись на те, що товариство перебувало у договірних відносинах із ТОВ «Алтімед», а не позивачкою, відсутня їхня вина у залитті 30.01.2012 р., оскільки згідно Акту від 30.01.2012 р. залиття сталося з вини мешканців вище розташованих квартир, які засмітили каналізаційний стік, апелянт також вказує на недоведеність позивачем розміру завданих збитків.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав, і заперечував проти задоволення скарги відповідача, представник ТОВ «Рада» підтримав свою скаргу, із викладених в ній підстав, і заперечував проти задоволення скарги позивача, представник ТОВ «Алтімед» підтримав скаргу позивача і заперечував проти задоволення скарги ТОВ «Рада»..

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що обидві апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є (в тому числі) втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі (майна), а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивачка, згідно свідоцтва про право власності від 04.04.2006 року, виданого на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 04.04.2006 року № 483-В, є власником нежитлових приміщень 1, 2, 3 (групи приміщень № 459) загальною площею 219,00 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_2. Право власності зареєстровано за позивачкою в БТІ м. Києва 19.06.2006 року (а.с.4 т.1).

28.03.2006 року між сторонами у справі було укладено договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 5-7 т. 1).

Предметом даного позову, пред*явленого в листопаді 2012 року є чотири залиття належних позивачці нежилих приміщень, які відбулися 09.01.2009 р., 23.12.2009 р, 28.01.2012 р і 05.03.2012 р.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно акту TOB "Рада" від 09.01.2009 р. (а.с. 9 т .1) причиною залиття нежитлового приміщення НОМЕР_1 став порив системи центрального опалення в приміщенні НОМЕР_2, яке розташовано над приміщенням НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2 Причиною пориву системи встановлено "розмерзання приладів опалення у зв"язку із залишенням відкритим вікна у приміщенні НОМЕР_2".

З кошторису на ремонтно-будівельні роботи вбачається, що вартість ремонтних робіт згідно акту про залиття від 09.01.2009 року становила 19409,40 грн. (а.с. 10, 45 т.2).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено , стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.. 268 ЦК).

Представником TOB "Рада" (а.с.59-61 т. 1) було подано заяву про застосування позовної давності по епізоду залиття від 09.01.2009 року до ухвалення судом рішення у справі..

Оскільки позивачка та її представник не заперечували проти того, що по факту залиття від 09.01.2009 року вона раніше до суду із позовами до відповідача не звертались, суд відмовив у задоволенні позову в цій частині саме з підстав пропуску позовної давності звернення до суду

Позивачем не були наведені причини, які б свідчили про поважність пропуску встановленої законом позовної давності, оскільки про своє порушене право вона дізналася в день залиття 09.01.2009 р..

Складеним TOB "Рада" Актом від 23.12.2009 року (а.с.11-12 т.1) встановлено факт залиття належного позивачці нежитлового приміщення НОМЕР_1 23.12.2009 р., причиною якого стало порив системи центрального опалення в приміщенні НОМЕР_2, яке розташовано над приміщенням НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3; причиною пориву системи встановлено розмерзання приладів опалення (двох радіаторів опалення) внаслідок "халатного відношення власника приміщення НОМЕР_2 до системи та недотримання правил користування приміщеннями житлових будинків".

Згідно кошторису на ремонтно-будівельні роботи, вартість ремонтних робіт згідно акту про залиття від 23.12.2009 року становила 39 255,00 грн. (а.с.23, 21-22, 24-25 т.2).

Згідно акту TOB "Рада" від 05.03.2012 року (а.с. 16 т.1) встановлено факт залиття 05.03.2012 року належного позивачці нежитлового приміщення НОМЕР_1, причиною якого стало - "необережне користування гарячою водою власником квартири АДРЕСА_1".

Згідно кошторису на ремонтно-будівельні роботи, вартість ремонтних робіт згідно акту про залиття від 05.03.2012 року становила 2 830,58 грн. (а.с.17-19 т.1, 34-35, 42 т.2).

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вимог суд вважає не доведеним факт залиття нежитлового приміщення НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 (позивачці), від 23.12.2009 року та від 05.03.2012 року саме з вини відповідача TOB "Рада", а тому відповідальність щодо відшкодування завданої позивачці майнової шкоди у розмірі 39 255,00 грн. та 2 830,58 грн. не може бути покладена на TOB "Рада".

Задовольняючи вимоги щодо відшкодування майнової шкоди (збитків) у розмірі 10 370,00 грн. по факту залиття від 28.01.2012 року суд виходив із того, що згідно акту TOB "Рада" від 30.01.2012 року (а.с.14 т.1) було встановлено факт залиття належного позивачці нежитлового приміщення НОМЕР_1, яке відбулося в результаті залиття стічними водами з системи каналізації. Внаслідок залиття вказаного приміщення було пошкоджено підлога з плитки, підвісна стеля, стіни із гіпсокартону, налічники дверей, ніжки столів на рівні 3 см, плінтуси, тощо; причиною цього залиття встановлено як - "засмічення стояка каналізації, який проходить через нежитлове приміщення НОМЕР_1".

Згідно локального кошторису, складеного відповідно до акту про залиття від 30.01.2012 року, розмір відшкодування становить 10 370,00 грн. (а.с.15, 17 т.1).

Позивачкою ОСОБА_1 згідно укладеного договору підряду на ремонтно-будівельні роботи від 03.02.2012 року та акту приймання виконаних робіт від 27.02.2012 року було сплачено згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 27.02.2012 року за проведені роботи 10 370,00 грн. (а.с. 38-41, 43 т.2).

Оскільки відповідач заперечував свою вину у завданні шкоди, позивачки був наданий суду Висновок експерта №30 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 15.02.2014 року, яким встановлено порушення вимог п.17.23 СНІП 2.04.01-85 "Внутренний водопровод и канализация зданий" станом на момент введення будинку в експлуатацію та вимог п.19.24 ДБН В.2.5-64:2012 "Внутрішній водопровід та каналізація" станом на час проведення дослідження; встановлено, що горизонтальні трубопроводи побутової каналізації, в тому числі місця їх з"єднань, в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 прокладені прихованим способом, тобто в бетонній підготовці підлоги; встановлено відсутність прочисток/ревізій на ділянках із зміною напрямку руху рідини, що унеможливлює усунення технічних несправностей без руйнації конструктивних елементів підлоги та періодичне технічне обслуговування системи каналізації (а.с.171-183 т.1).

Зазначені обставини також підтвердили в судовому засіданні свідки - ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також фактично не заперечуються представниками відповідача TOB "Рада".

З огляду на встановлені обставин суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту залиття стічними водами з системи каналізації приміщення НОМЕР_1 власника ОСОБА_1 28.01.2012 року саме з вини TOB "Рада", яке не забезпечило надійну та безаварійну роботу системи каналізації в будинку, а останнім в свою чергу не доведено того, що шкода завдана позивачці не з його вини, і тому відповідальність щодо відшкодування завданої позивачці майнової шкоди у розмірі 10370,00 грн. має бути покладена на TOB "Рада".

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим у справі обставинам, а також нормам матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає, що суд, вирішуючи справу правильно виходив із того, що правовідносини, які склалися між сторонами виникли у зв*язку зі завдання шкоди, тобто є деліктними, і регулюються ст.. 1166 ЦК України.

Для покладання на особу обов*язку по відшкодуванню завданої шкоди суду необхідно встановити неправомірність дій особи, факт завдання шкоди (збитків), причинно-наслідковий зв*язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Щодо залиття 23.12.2009 р. і 05.03.2012 р., то на підставі досліджених в ході справи доказів було встановлено, що обидва залиття відбулися не з вини ТОВ «Рада», що в свою чергу виключає можливість покладання на ТОВ «Рада» обов*язку по відшкодуванню завданої шкоди.

Доказів того, що вказані залиття відбулися в результаті неналежного виконання договірних зобов*язань із позивачкою, і що саме таке невиконання стало причиною завдання шкоди, позивачкою надано не було.

Визначена в актах від 23.12.2009 р. і 05.03.2012 р., складених працівниками відповідача, причина залиття приміщення позивачки в результаті винних дій фізичних осіб - власників інших приміщень, позивачем не спростована.

Щодо залиття від 09.01.2009 р., то подавши заяву про застосування позовної давності, відповідач тим самим визнав свою вину у завданні шкоди в результаті залиття приміщення, але колегія суддів погоджується із тим, що трирічний строк позовної давності звернення до суду був пропущений позивачем, і підстави для його поновлення відсутні.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на те, що перебіг позовної давності розпочалася з моменту, коли під час проведення ремонтних робіт в приміщенні з*ясувався увесь об*єм пошкоджень є безпідставним, оскільки, виявлення вказаної обставин може бути підставою для збільшення розміру вимог, які можуть бути пред*явлення до особи, винної у завданні шкоди, але ніяким чином не впливає на перебіг позовної давності.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Рада», то вони також відхиляються колегією судів з огляду на те, що у разі незгоди із висновками суду про встановлення вини ТОВ «Рада» у залитті 28.01.2012 р., вони не були позбавлені можливості заявити в суді першої інстанції клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи. Не скориставшись своїм процесуальним правом, відповідач тим самим погодився із висновком суду щодо наявності своєї вини у зазначеному залитті.

У зв*язку із чим, заявлене представником відповідача в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи відхилене судом, як таке, що порушує вимоги ст. 131 ЦПК України щодо порядку подання сторонами доказів, а також принципу змагальності, закріпленому у ст. 10 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про недоведеність позивачем розміру завданих збитків, оскільки в ході розгляду справи відповідачем не надано власного розрахунку завданої позивачем шкоди, зокрема за наслідками залиття та не надано інших доказів на спростування цих доводів позивача.

Посилання ТОВ «Рада» на те, що вони перебували у договірних відносинах із ТОВ «Алтімед», а не позивачкою, і відповідно позивачка не є належною стороною у справі не спростовують висновків суду з тих підстав, що позивачка є власником приміщення, яка перебувало в оренді у ТОВ «Алтімед», але ця обставина не позбавляє позивачку можливості, як власника приміщення, якому завдані пошкодження в результаті залиття, пред*явити позов до винних у залитті осіб про відшкодування завданої шкоди.

Слід також звернути увагу, що саме позивакою були оплачені роботи по відновлювальному ремонту власного приміщення, а не його орендарем - ТОВ «Алтімед» (а.с. 38-41, 43 т.2).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалене рішення законним та обгрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: