Справа № 589/883/14-ц р.
Провадження № 2/589/390/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2014 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Прачук О. В.,

з участю секретаря судового засідання Антошко Т. А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

- про стягнення матеріальної і моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що в липні 2009 року вона замовила у відповідача виготовлення двох віконних рам з деревини та сплатила за вказані рами відповідачу 2 500 грн. Але за рік в рамах зявились щілини та тріщини, в які заходить холод. Позивачка була змушена власними зусиллями усувати ці недоліки, зокрема, шпаклювати тріщини, утеплювати вікна поролоном. Вважає, що рами були виготовлені з сирої деревини, що і призвело до появи в подальшому щілин та тріщин. Тому просила стягнути з позивача 2 500 грн., сплачених нею відповідачу за вказані віконні рами, а також 1 500 грн. моральної шкоди. В подальшому вимоги в частині стягнення моральної шкоди збільшила та просила стягнути з відповідача 3 000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, зазначила, що на підтвердження замовлення та оплати вартості рам відповідач не уклав з нею договір, не надав їй чеків та гарантійного талону. На той час вона не знала, що їй знадобляться вказані документи в майбутньому. Крім того, пояснила, що сплачувала кошти за віконні рами частинами з пенсії, зокрема, 3 рази віддавала кошти особисто відповідачу та 3 рази його працівниці ОСОБА_3, яка в зошиті записувала, коли і скільки грошей віддавала позивачка. Загалом вона сплатила 2 500 грн. за дві віконні рами. Рами їй встановлювали у серпні 2009 року працівники відповідача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Також зазначила, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою усунути недоліки, але він відмовлявся усувати ці недоліки та взагалі розмовляти з нею. Вона зверталась також до різних органів і установ щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, але це не дало бажаного результату. Виявлені недоліки у віконних рамах, необхідність їх усувати та неправомірна поведінка відповідача змушують її хвилюватись та страждати з цього приводу. Згодом позивачка в судому засіданні та письмово (а.с. 80) пояснювала, що в грудні 2008 року працівники ОСОБА_2 зробили заміри на рами та повідомили про необхідність купити закрутки, які вона придбала в січні 2009 року, а 19 травня 2009 року рами вже їй встановили. Кошти за рами вона сплачувала ОСОБА_2 в січні -1000 грн., лютому -500 грн., березні 500 грн., травні 500 грн.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснив, що на особисте прохання сина ОСОБА_1, з яким відповідач був знайомий, в 2008 році його підприємство безкоштовно виготовило для позивачки дві віконні рами як благодійну допомогу. Усно була досягнута домовленість, що будуть виготовлені тільки рами, решту необхідних деталей: скло, ручки, кріплення, шурупи, фарбу позивачка придбає сама. Жодних коштів за виготовлення рам позивачка не сплачувала, тому чеки і не виписувались. Кошти від замовників приймав лише він та його дружина, яка вела бухгалтерію, нікому з працівників дозволу на проведення розрахунків з замовниками він не надавав. Рами були виготовлені в кінці 2008 року і лише в травні 2009 року позивачка встановила ці рами. На прохання позивачки, він направляв своїх працівників для встановлення вказаних рам. Враховуючи, що рами були виготовлені та надані позивачці безоплатно, доказів, що в рамах утворились тріщини внаслідок неналежної якості деревини, позивачка не надала, вважає її вимоги шантажем та просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно з положенням, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що працював у відповідача по справі столяром років 3- 4 тому назад. Влітку, якого року та точну дату і місяць свідок не памятає, за усною вказівкою ОСОБА_2 по телефону, свідок вставляв дві віконні рами в квартирі позивачки. Жодних документів на вказані віконні рами не було. Рами були виготовлені з сосни, візуально ніяких недоліків свідок в рамах не помітив, за його висновком деревина була сухою. Перевірка деревини перед виготовленням з неї виробів здійснювалась в сушарні. За період його роботи у ОСОБА_2 зі скаргами на якість виготовлених виробів ніхто не звертався.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що працювала у відповідача по справі комірницею до грудня 2013 року. В її обовязки входили прийом матеріалів та відпуск продукції. Приблизно в травні 2008 року прийшла позивачка з приводу замовлення віконних рам, свідок зателефонувала ОСОБА_2, який сказав, щоб хлопці йшли до позивачки та заміряли вікна. Приблизно в серпні-вересні рами були готові та восени ці рами працівники відвезли до позивачки. Рами були відпущені позивачці за усною вказівкою ОСОБА_2, ні накладних, ні чеків на ці рами не було. Навесні 2009 року позивачка прийшла знову та почала просити, щоб їй встановили ці віконні рами. Начальник (ОСОБА_2 М.) направляв до позивачки «хлопців» (працівників), щоб встановили рами. Приблизно через півроку після цього позивачка почала чи не щодня ходити скаржитись, що її не влаштовують ці рами, називала різні причини, також казала, що вони виготовлені з сирої деревини. Позивач також обмовилась, що рами їй дорого обійшлися, але що саме позивач мала на увазі, свідок не знає, оскільки ОСОБА_1 ніяких сум не називала. Жодних коштів позивачка свідку не давала, свідок взагалі не вправі проводити розрахунки з замовниками оплата замовлень йде через бухгалтерію. В своєму зошиті свідок записувала дані про замовлення, розміри вікон, тощо. За період роботи свідка у відповідача скарг на якість виробів не було.

Посилання позивачки, що ОСОБА_3 надала недостовірні свідчення за наказом ОСОБА_2 та відповідач заплатив за ці покази свідку, судом не можуть бути враховані, оскільки свідок вже не працює у відповідача та не перебуває в службовій залежності від останнього, і належних доказів на спростування показів свідка суду не надано.

Згідно замовлення № 76-058 та квитанції від 19 травня 2009 року позивачка придбала 2 відливи; 24 січня 2009 року ОСОБА_1 придбала 23 закрутки товарний чек № 320 (згідно позначок самої позивачки на чеці та її пояснень в судовому засіданні - це закрутки у віконні рами). ( а.с.10) Вказаним, як і поясненнями ОСОБА_1 від 10.12.2013 року (а.с. 8) підтверджується, що між нею та відповідачем по справі існувала домовленість про виготовлення останнім лише віконних рам, інші матеріали та спорядження до рам зобовязувалася придбати позивачка. Разом з тим, вказані чеки не є підтвердженням оплати виготовлення рам.

Копії товарних чеків на придбання цементу, дверей, ручок (зворотній бік а.с. 12) не стосуються предмету доказування та судом до уваги не беруться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до міського голови, Шосткинського міжрайонного прокурора, Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією, Генерального прокурора України, Шосткинської ОДПІ, народного депутата України ОСОБА_6, Президента України щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, зобовязання останнього переробити рами, повернути 2 500 грн. (а.с.6-7, 9, 14-49)

Але підтвердження того, що позивач письмово зверталась з претензіями щодо якості рам та вимогами про усунення недоліків до ОСОБА_2 суду не надано.

З аналізу положень Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991року (далі Закон) вбачається, що засобом доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг), їх вартості - є розрахунковий документ квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон, ін. (пп. 7 ч. 1 ст. 1 Закону); письмовий правочин; стосовно товару на який встановлено гарантійний строк технічний паспорт чи інший документ, що його замінює, з позначкою про дату продажу (п. 11 ст. 8 Закону).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків.

Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг), розміру оплати покладається на споживача.

Враховуючи зазначене, вказані чеки та звернення позивачки до державних органів і посадових осіб і відповіді на звернення не є належними доказами на підтвердження оплати виготовлених віконних рам та суми сплачених коштів.

Згідно п.7) ч. 1 ст. 1 Закону підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Доказів, що позивачка була позбавлена можливості звернутись до ОСОБА_2 з вимогою надати квитанцію або чек, та документи, які б підтверджували належну якість віконних рам, суду не надано.

Відповідно до визначення термінів у ст. 1 Закону № 1023-ХІІ належна якість товару, роботи або послуги - це властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем; недолік це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що предявляються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Жодних доказів на підтвердження неналежної якості та наявності недоліків в віконних рамах позивачкою не надано, не зважаючи на надання судом позивачці часу для подання додаткових доказів та розяснення суду, що ці обставини можуть бути підтверджені висновком спеціаліста чи висновком експертизи.

Таким чином позивачкою на надано належних і допустимих доказів, як на підтвердження оплати нею віконних рам, розміру сплачених коштів, так і на підтвердження неналежної якості та наявності недоліків у віконних рамах, і в судовому засіданні при дослідженні письмових доказів та допиті свідків вказані обставини свого підтвердження також не знайшли.

Пункт 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією.

Відповідно до ч 2. ст. 22 Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи вказане, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 2 500 грн., сплачених нею за виготовлення рам, та 3 000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 2 500 грн. матеріальної та 3 000 грн. моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. У разі оскарження рішення, якщо його не було скасовано, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_7