У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління Служби безпеки України до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення за касаційною скаргою Управління Служби безпеки України у Одеській області, поданою його представником Осадчим Андрієм Володимировичем, на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Управління Служби безпеки України звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що за службовим ордером № 26 від 14 листопада 2005 року ОСОБА_3 як співробітнику Управління Служби безпеки України в Одеській області та членам його сім'ї надана службова квартира АДРЕСА_1.

Наказом № 280-ос від 27 жовтня 2012 року відповідач переведений у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області, а потім переведений до Головного Управління «К» Служби безпеки України м. Києва, тобто припинив відносини з Управлінням Служби безпеки України в Одеській області. Відповідачі, забравши речі, звільнили квартиру АДРЕСА_1, зберігаючи реєстраційний облік за вказаною адресою.

Уточнивши позовні вимоги, Управління Служби безпеки України у Одеській області остаточно просило визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, так як у ній не проживають більше шести місяців, витрат з утримання квартири не несуть; просили виселити їх з цього жилого приміщення та у рішенні визначити порядок його виконання.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2014 року в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів, що відповідачам надавалось інше службове житло або відповідачами придбано інше житло у власність.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 як співробітник Управління Служби безпеки України в Одеській області перебував у управлінні на квартирному обліку і наказом начальника управління № 263 від 28 вересня 2005 року йому розподілено службову квартиру АДРЕСА_1. На підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області від 25 жовтня 2005 року № 1543 ОСОБА_3 на сім'ю з трьох осіб 14 листопада 2005 року видано ордер № 126 на вказану службову квартиру.

Наказом № 280-ос від 27 жовтня 2012 року ОСОБА_3 переведений у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області, а у подальшому - переведений до Головного Управління «К» Служби безпеки України м. Києва.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 у жовтні 2013 року переведений для подальшого проходження служби у Львівську область, а потім у м. Київ. Оскільки ОСОБА_3 та члени його сім'ї у спірному житловому приміщенні не проживають понад шість місяців, є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням у відповідності до вимог ст. 71 ЖК Української РСР.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 № 37 «Про службові жилі приміщення» затверджено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР.

Так, згідно пункту 36 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, право на отримання службового житла мають співробітники-військовослужбовці Служби безпеки України до одержання ними постійного житлового приміщення.

Статтею 123 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101,статтями 103-106 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 124 ЖК Української РСР, яка узгоджується з п. п. 19, 34 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1081 від 3 серпня 2006 року, у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов'язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню.

Так як судом першої інстанції встановлено, що відповідачі фактично спірне службове житлове приміщення звільнили, у позові про їх виселення відмовлено.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Разом із тим ст. 71 ЖК Української РСР визначено випадки, за наявності яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Таким випадком, зокрема, є тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Встановивши з актів комісії Управління Служби безпеки України в Одеській області від 23 жовтня 2012 року і від 4 квітня 2013 року, довідки громади володарів приватних квартир «Пенати-2» від 4 березня 2013 року, що відповідачі у спірному жилому приміщенні не проживають більше шести місяців без поважних причин, а тимчасовість виїзду з місця проживання за умовами і характером роботи не доведена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права; рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи й скасоване апеляційним судом помилково.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Служби безпеки України у Одеській області, подану його представником Осадчим Андрієм Володимировичем, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко