Справа №442/8638/13-ц
Провадження №2/442/241/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Коваля Р.Г.

з участю секретаря: Далявській Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Стебницької міської ради Львівської області про визнання права на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву в якій просив визнати за ним право на користування житловим приміщенням - кімнатою № 53 по вул. Грушевського, 1, у м. Стебнику Львівської області та зобовязати відповідача - Виконком Стебницької міської Ради Львівської області видати йому ордер на вказане житлове приміщення. В судовому засіданні представник позивача уточнивши позовні вимоги свого довірителя просила суд постановити рішення, яким визнати за ним право на користування житловим приміщенням - кімнатою № 53 по вул. Грушевського, 1, у м. Стебнику Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі ордеру № 2054, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів міста Стебник від 29.03.2006 року, батькові її довірителя - ОСОБА_2 - було надано в користування вказане у заяві жиле приміщення, з правом зайняття однієї кімнати, загальною жилою площею 17,2 кв.м. В 2007 році, він з дозволу свого батька, вселився разом із своєю сімєю - дружиною та малолітньою донькою в кімнату № 53 по вул. Грушевського, 1, у м. Стебнику Львівської області, де і проживає по сьогоднішній день. Під час проживання у вказаному помешканні вони з батьком вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, разом придбавали продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт кімнати. Він, користуючись цим житловим приміщенням нарівні з батьком - за його згодою, за власні кошти поміняв вхідні двері і всі вікна, замінив меблі. Батько часто хворів, йому була потрібна стороння допомога, що було однією із причин поселення у вказане помешкання, він здійснював за ним догляд. 19.08.2010 року його батько раптово помер і він залишився проживати в наданому йому помешканні. В грудні 2010 року, через три місяці після смерті батька, з метою перезакріплення за ним спірної кімнати, він звернувся до відповідача - виконкому Стебницької міської ради з відповідною заявою, за результатами розгляду якої 17.02.2011 року було прийнято рішення № 53, яким вирішено перезакріпити за ОСОБА_1 кімнату № 409, так як попередній наймач цієї кімнати - батько ОСОБА_2 помер 19.08 2010 року. 25 березня 2011 року, відповідач своїм рішенням № 85 відмінив п. 1.3 рішення № 53 від 17.02.2011 року про перезакріплення за ним вказаної кімнати, чим по суті безпідставно позбавив його права на користування нею. З боку міської влади, яка є балансоутримувачем будинку гостинного типу по вул. Грушевського, 1 у м. Стебнику, до нього не поступало жодних претензій будь-якого характеру стосовно його проживання та користування кімнатою, що зареєстрована за батьком. З урахуванням того, що позивач постійно проживав у спірній кімнаті з 2007 року по теперішній час як член сім'ї наймача - свого батька ОСОБА_2, сплачує квартплату за користування житлом та інші комунальні послуги, належно виконую обовязки наймача то він набув право користуватися цим житловим приміщенням після смерті батька, оскільки іншого житла і нього немає.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 уточненні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задоволити. Додатково пояснила, що її довіритель на законних підставах користується спірною кімнатою з 2007 року, жодних претензій щодо його проживання з боку відповідача до нього не було так як використовує це житло відповідно до його призначення, сплачує всі необхідні комунальні послуги.

Представник відповідача виконкому Стебницької міської ради - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти уточнених позовних вимог позивача з підстав викладених у письмовому запереченні, просила в їх задоволенні відмовити. Одночасно не заперечила того факту, що позивач ОСОБА_1 проживає у кімнаті № 53 по вул. Грушевського, 1, у м. Стебнику Львівської області, сплачує за неї всі комунальні послуги. Вказала, що Стебницька міська рада не зверталась до суду з позовом про виселення позивача із займаної кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд повинен встановити про наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають завчання для вирішення справи. Одночасно ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріалами цивільної справи встановлено, що а підставі ордеру № 2054, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів міста Стебник від 29.03.2006 року- ОСОБА_2, який був батьком позивача ОСОБА_1 - було надано в користування жиле приміщення, з правом зайняття однієї кімнати, загальною жилою площею 17,2 кв.м. по вул. Грушевського, 1, в м. Стебнику Львівської області, куди в 2007 році з дозволу батька, вселився разом зі своєю сімєю позивач де і проживає по сьогоднішній день.

Як встановлено в судовому засіданні, та проти цього не заперечили сторони, під час проживання у вказаному помешканні позивач з батьком вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, разом придбавали продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт кімнати. Користуючись цим житловим приміщенням нарівні з батьком - за його згодою, за власні кошти позивач поміняв вхідні двері і всі вікна, замінив меблі. 19.08.2010 року батько позивача раптово помер і останній залишився проживати в кімнаті № 53 по вул. Грушевського, 1, у м. Стебнику Львівської області.

Відповідно до довідки № 3190 та довідки № 3199, виданими позивачу ОСОБА_1 16.09.2013 року ДП «Стебниккомунсервіс», вбачається, що його батько - ОСОБА_2, до дня своєї смерті - 19.08.2010 року, був зареєстрований і проживав в к. № 409 буд. № 1 по вул. Грушевського у м. Стебнику, в той час як я, його син, проживав за вказаною адресою без реєстрації, та вів з батьком спільне господарство, здійснював за ним догляд.

Актами комісії Стебницького комунального підприємства «МВУ ЖКГ», за участю сусідів та Дочірнього підприємства «Стебниккомунсервіс» від 27.05.2013 року та 10.09.2013 року за місцем фактичного проживання позивача встановлено, що в кімнаті № 53 по вул. Грушевського, 1, у м. Стебнику Львівської області без реєстрації проживають позивач ОСОБА_1, його дружина - ОСОБА_5 та двоє малолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також встановлено, що заборгованості за комунальні послуги за місцем їх проживання немає.

17.02.2011 року Виконкомом Стебницької міської ради було прийнято рішення № 53, яким вирішено перезакріпити за ОСОБА_1 кімнату № 409 в будинку № 1 по вул. Грушевського в м. Стебник, житловою площею 17,2 кв.м., так як попередній наймач цієї кімнати - батько ОСОБА_2 помер 19.08 2010 року.

25 березня 2011 року, рішенням Виконкому Стебницької міської ради № 85 відмінено п. 1.3. рішення № 53 від 17.02.2011 року про перезакріплення за позивачем ОСОБА_1 житлової кімнати № 409 в будинку № 1 по вул. Грушевського в м. Стебник, житловою площею 17,2 кв.м.

Як вбачається з уточнених списків мешканців та нумерації кімнат в будинку № 1 по вул. Грушевського в м. Стебник, кімнаті № 409, в якій проживав батько позивача ОСОБА_2 присвоєно новий номер № 53, проти чого не заперечила представник відповідача в судовому засіданні, а тому підстав для сумнівів в їх обєктивності в суду не має.

Відповідно до ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Державний житловий фонд утворюють жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі. Згідно зі ст. 5 ЖК України, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад. Відповідно до ст. 7 ЖК України, періодично проводиться обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської Ради народних депутатів. Управління житловим фондом згідно зі ст. 18 ЖК України здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Згідно з п. 5, п. 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить ведення обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Крім того, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, що передбачено ст. 61 ЖК України. Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок, що передбачено ст. 63 ЖК України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно зі статтею 61 глави 2 Житлового кодексу України користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі.

Відповідно до статті 130 Житлового кодексу України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством.

Спеціальні правовідносини (глава 4 Житлового кодексу України, яка регулює правовідносини по наданню та користуванню жилою площею в гуртожитку) не передбачають укладення договору житлового найму в гуртожитку, не містять положень про те, що на ці правовідносини поширюється дія глави 2, зокрема, в частині укладення договору житлового найму у письмовій формі.

При цьому слід зазначити, що відносини між мешканцем гуртожитку та його власником є договірними і відносяться до різновиду договору житлового найму з врахуванням особливостей щодо предмету договору найму житла у гуртожитку, прав та обов'язків сторін та відсутності в Законі вказівки про обов'язкове письмове оформлення правовідносин найму житла в гуртожитку. При відсутності врегулювання відносин про договір найму житла у гуртожитку у спеціальному законодавстві суд керується загальним.

Виходячи з вимог ст. 61 ЖК України, яка передбачає обов'язок письмового оформлення договору найму, суд дійшов до висновку про те, що фактично договір найму спірного житла між сторонами укладений з моменту заселення у спірну кімнату і це породило у позивача та наймодавця права та обов'язки щодо спірного житла. Позивач фактично вступив в договірні відносини з балансоутримувачем спірного житла, який надає, а позивач отримує та оплачує послуги найму квартири та комунальні послуги.

Між тим письмово договір найму житлового приміщення між сторонами оформлено не було.

Як вбачається з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судовому розгляду підлягають спори, пов'язані з договором найму жилого приміщення, і, зокрема: «про визнання і втрату права на жиле приміщення; про видачу ордера на жиле приміщення», тощо.

В пункті 9 вказаної Постанови надано розяснення, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, окрім іншого, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи вищенаведене, та судом встановлено, що позивач і його батько, який постійно проживав в кімнаті № 409 (теперішній № 53) в будинку № 1 по вул. Грушевського в м. Стебник, житловою площею 17,2 кв.м., тривалий час проживали разом, вели спільне господарство, а також те, що в правовідносинах між позивачем та Виконавчим комітетом Стебницької міської ради вбачаються ознаки договору найму житлового приміщення, цей договір виконується сторонами, так як відповідач надає послуги, а позивач отримує ці послуги і оплачує їх, проте цей договір не укладений у письмовій формі, що порушує вимоги ст. 61 ЖК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з визнанням права користування житловим приміщенням позивачем.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, а також те, що обставин, які б вказували, що позивач проживає у спірному житловому приміщенні неправомірно або на вказане майно, окрім позивача, претендують інші особи, в суді не встановлено, а тому уточненні позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 80, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право на користування житловим приміщенням кімнатою № 53 по вул. Грушевського, 1 у м. Стебнику Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Р.Г.Коваль