Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

19 грудня 2014 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Луговенко К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу

Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» (далі Підприємство) звернулось до суду з даною скаргою, просило скасувати постанови державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу). В обґрунтування вимог скарги посилалось на необґрунтованість оспорюваних рішень.

У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали скарги та доданих документів, суд встановив наступне.

20 липня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ № 2-н-1377/11 у цивільній справі за заявою Підприємства про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за спожиті послуги теплопостачання в розмірі 4144 грн. 48 коп., а також судових витрат. Судовий наказ набрав законної сили.

10 листопада 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ ОСОБА_3 у виконавчих провадженнях № 45362722, № 45359415 винесені постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа). Свої рішення держвиконавець мотивував тим, що виконавчий документ суперечить вимогам ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закон), а саме: у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним. Також посилався на положення ст. 9 цього ж закону, та вказував, що повноваження представника стягувача підтверджені неналежним чином, тобто на довіреності відсутня «мокра» печатка підприємства.

В силу ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 цього Кодексу. А в силу ч. 3 цієї ж статті, судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно ч. 3 ст. 103 ЦПК судовий наказ складається і підписується суддею в двох примірниках, один з яких залишається у справі, а другий скріплюється печаткою суду і видається стягувачу після набрання ним законної сили.

Підсумовуючи вищенаведене можна зробити висновок, що дія ЗУ «Про виконавче провадження» поширюється на судовий наказ тільки в межах оформлення його як виконавчого документа та процесу (сукупності дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень після відкриття виконавчого провадження) його виконання як рішення суду. Проте не впливає на порядок безпосередньо предявлення його до виконання, визначений ч. 2 ст. 18 Закону, оскільки дана норма суперечить вимогам, визначеним ч. 3 ст. 103 ЦПК, відповідно якої стягувачу належить видати тільки один примірник судового наказу, оформлений належним чином; і більше того, має меншу юридичну силу, ніж норма ЦПК.

Крім того, з ч. 4, 5 ст. 9 Закону слідує, що участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи, повноваження яких повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Форма довіреності, в тому числі довіреності юридичної особи, регламентується ст. 245, 246 ЦК України. Зокрема, згідно ст. 246 ЦК довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

В мотивувальній частині оспорюваних постанов державний виконавець не посилається на відсутність вищезазначених реквізитів, разом з тим, вказує про відсутність «мокрої» печатки підприємства, проте така умова не регламентована відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права і свободи.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги, а за такого скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 383, ч. 2 ст. 387, 293, 294 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» задовольнити.

Визнати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, винесені 10 листопада 2014 року у виконавчих провадженнях № 45362722, № 45359415 неправомірними.

Зобовязати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Центрального районного суду м. Миколаєва № 2-н-1377/11 від 20 липня 2011 року.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано апеляційному суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом п'яти днів.

Суддя О.В. Батченко