Справа № 2034/2-2638/11
Провадження № 2/635/605/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2014 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Полєхіна А.Ю.,

за участю секретаря Бабенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», міськрайонне управління держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Південноміська рада Харківського району Харківської області про визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі з урахуванням уточнених та доповнених позовних вимог просять суд постановити рішення, згідно якому визнати недійсним Договір довічного утримання від 07 грудня 2009 року; визначити їм додатковий строк в шість місяців після набрання рішенням Харківського районного суду Харківської області законної сили по цивільній справі № 2034/2-2638/2011 для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку і 1/2 частину земельних ділянок розташованих в м. Південному по вул. Леніна № 72 Харківського району Харківської області.

Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що ОСОБА_1 являється донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Інший позивач - ОСОБА_2 являється зятем ОСОБА_5

В 1966 році ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_5) придбав житловий будинок розташований в м. Південному по вул. Леніна № 66 Харківського району Харківської області.

В травні 1972 року на підставі Рішення № 127 виконавчого комітету Південноміської ради було надано дозвіл на перебудову вищевказаного житлового будинку у відповідності до проектної документації.

В 1974 році ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_2.

З початку будівництва та до моменту його закінчення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймали активну участь в будівництві шляхом закупівлі будівельних матеріалів, проведенням практично всіх видів робіт повязаних з будівництвом, тобто на протязі двадцяти років посвятили весь свій вільний час на закінчення даного будівництва.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на момент початку будівництва вже не працювали та джерелом доходу сімї була лише пенсія ОСОБА_6 як інваліда ІІ групи с 1954 року, що унеможливлювало останніми ведення вищевказаного будівництва.

ОСОБА_8 (Відповідач по справі), який є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 1973 року по 1981 роки знаходився в місцях позбавлення волі, а після відбуття покарання почав проживати у м. Донецьку та ніяких відносин з батьками не підтримував.

По закінченню будівництва вищевказаному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами йому було привласнено новий номер - м. Південне, вул. Леніна, № 72, Харківського району Харківської області

В лютому 1985 році помер ОСОБА_6.

Право власності на вищевказане майно перейшло до його дружини - ОСОБА_5 та 08 червня 2004 року останній були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0506га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,1га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

07 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено Договір довічного утримання, який як вважають позивачі порушив їх право, як фактичних власників вищевказаного будинку з господарськими будівлями і спорудами, оскільки ними було вкладено в будівництво багато своєї праці, грошових коштів з дозволу співвласників ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Також Позивачами було зазначено, що вищевказаний Договір довічного утримання від 07 грудня 2009 року було укладено з порушеннями діючого законодавства, оскільки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 була людиною похилого віку та страждала на онкологічне захворювання та не могла усвідомлювати своїх дій, а Відповідач скористався даною ситуацією і уклав з останньою вищевказаний Договір довічного утримання. При цьому Відповідач тривалий час не доглядав за матірю, а коли погіршилося її здоровя забрав її до себе у м. Донецьк чим позбавив Позивачів права спілкуватися з нею.

Всі викладені обставини спонукали Позивачів звернутися до суду з вищевказаною позовною заявою для захисту своїх цивільних прав.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі та посилались на вищевикладені обставини викладені в позовній, уточнених та додаткових заявах, а також в письмових поясненнях, які знаходяться в матеріалах справи.

Представники Комунального підприємства «Харківського районного бюро технічної інвентаризації», Державного управління Держкомзему України в м. Люботині і Харківського району Харківської області, Харківської філії державного підприємства «Центру державного земельного кадастру» заперечували проти задоволення позовних вимог Позивачів в повному обсязі, посилаючись на те, що у Позивачів відсутні будь-які підстави вимагати скасування державної реєстрації на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та на земельні ділянки.

Представник Південноміської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, надавши до суду заяви про розгляд даної справи за відсутністю представника міської ради та просив розглядати справу у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відповідач та його адвокат у судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог Позивачів в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в письмових запереченнях наданих до суду, у відповідності до яких вони згодні з обставинами викладеними Позивачами щодо належності житлового будинку та земельних ділянок ОСОБА_5 розташованих в м. Південному по вул. Леніна № 72 Харківського району Харківської області.

Відповідач зазначив, що Позивач ОСОБА_2 в спірному житловому будинку ніколи не проживав, а весь час проживав у м. Харкові, в звязку з чим у нього взагалі відсутні підстави претендувати на спірне майно. Також є недостовірною інформацією, що між батьками Відповідача та Позивачами існувала домовленість щодо виникнення права спільної сумісної власності, оскільки на початок будівництва сестра Відповідача ще не знаходилася в шлюбі з ОСОБА_2 та ніде не працювала. Також не відповідають дійсності твердження Позивачів про надання ними фінансової та будь-якої іншої допомоги при будівництві спірного житлового будинку, оскільки сестра Відповідача за професією вчителька, а її чоловік лікар, а тому твердження Позивачів про виконання ними сантехнічних, столярних, будівельних і.т.п. робіт не повязані з їх професійною діяльністю і вони не мають відповідних навичок направлених на їх виконання. При цьому Позивачі ніде не працювали та самі потребували матеріальної допомоги, а пізніше в них у 1977 році народився син, що також потребувало додаткових грошових витрат. Твердження Позивачів про надання батьками ОСОБА_2 коштів на будівництво спірного будинку взагалі є абсурдним та нічим не підтверджені, оскільки батьки Відповідача працювали, крім того що отримували пенсію, а також вирощували квіти, що приносило суттєвий дохід, який надавав можливість вести будівництво та ще і надавати матеріальну допомогу Позивачам.

Суд, вислухавши пояснення Позивачів, Відповідача та їх представників, допитаних свідків, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 вересня 1966 року ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_5) придбав житловий будинок розташований м. Південному по вул. Леніна № 66 Харківського району Харківської області, що підтверджується копією вищевказаного Договору купівлі-продажу (а.с.8).

25 травня 1972 року на підставі рішення № 127 виконавчого комітету Південноміської ради було надано дозвіл на перебудову вищевказаного житлового будинку у відповідності до проектної документації (а.с.7).

По закінченню будівництва по вищевказаному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами було привласнено останньому новий номер - м. Південне, вул. Леніна, № 72, Харківського району Харківської області та оформлено право власності за ОСОБА_6, що підтверджується копією рішення Південноміської ради № 390 від 12.04.1994р. (а.с.11) та копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.04.1994р. (а.с.12).

04 лютого 1985 року помер ОСОБА_6 та спадщину після його смерті у вигляді 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд отримала його дружина ОСОБА_5, оскільки інша 1/2 частина належала їй, як частка у майні подружжя, що підтверджується копіями Свідоцтв про право власності виданих Першою держаною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області (а.с.9, 10).

08 червня 2004 року ОСОБА_5 були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0506га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,1га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується копіями вищевказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ХР № 094516 та серії ХР № 094515 (а.с.231, 232).

07 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено Договір довічного утримання, що підтверджується копією вищевказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського району Харківської області ОСОБА_4 (а.с.13).

Розглядаючи дану справу суд встановлює у правочині зовнішнє волевиявлення особи, яке має відповідати його внутрішній волі.

По даній цивільній справі було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу та у відповідності до висновків Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 відділення судово-психіатричної експертизи № 18 від 11.12.2013р. за № 941, згідно наданих вищевказаній установі даних - ОСОБА_5 при житті, в тому числі і 07.12.2009р. ознак будь-якого хронічного стійкого психічного розладу не мала та за своїм психічним станом на момент підписання Договору довічного утримання 07.12.2009р. була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або)доглядом довічно.

Майном, яке переходить у власність набувача, розпоряджатися (продавати, здавати, закладати) за життя відчужувача він не може. Договір довічного утримання, що передає набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. Він носить тривалий характер і вимагає від набувача постійного виконання своїх обов'язків. В іншому випадку відчужувач може через суд вимагати виконання умов договору або його розірвання.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем було надані до суду копії поштових квитанцій, які підтверджують виконання ОСОБА_3 своїх обовязків по утриманню матері. Також підтвердженням виконання своїх обовязків Відповідачем може слугувати заміна за місцем проживання матері газового проточного водонагрівача «АНТОН» (а.с.190-196) та підтвердженням вищевикладених обставин по виконанню своїх обовязків Відповідачем слугує той факт, що у вересні 2010 року в звязку з погіршенням стану ОСОБА_5 її син перевіз до себе у м. Донецьк де продовжив догляд за нею до самої смерті тобто до 29 грудня 2010 року та за свої кошти здійснив її поховання, що підтверджується випискою з лицевого рахунку № 060402973 від 12.03.2011р., згідно якого до складу родини відповідача відносилася ОСОБА_5 (а.с.27), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5, згідно якого остання померла в м. Донецьк (а.с.29) та копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання (а.с.205, 206).

Також волевиявлення ОСОБА_5 по розпорядженню своїм майном, раніше була викладена нею у складеному нею заповіті від 20 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9, згідно якого ОСОБА_5 заповіла належне їй майно в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (дочці Відповідача), а не будь-кому з Позивачів (а.с.197).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_12, ОСОБА_22, ОСОБА_15, ОСОБА_23, ОСОБА_24ОСОБА_25, ОСОБА_10 носять суперечливий характер та підтверджують лише обставини догляду за ОСОБА_5 як з боку Позивачів так і з боку Відповідача.

Надані та витребувані в якості доказів копії амбулаторних карток (а.с.35-58, 59-89) не вказують на будь-які психічні розлади з боку ОСОБА_5

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Позивачів та надані ними докази не спростовують обставини викладені Відповідачем в своїх запереченнях, в звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити Позивачам в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки складений Договір довічного утримання відповідав волевиявленню ОСОБА_5, а Відповідачем були дотриманні в повному обсязі вимоги вищевказаного Договору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 744, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», міськрайонне управління держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Південноміська рада Харківського району Харківської області про визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги, через суд який постановив рішення, в 10-денний строк із дня проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А.Ю. Полєхін