Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/15689/14-ц

Провадження № 2/752/5203/14

17.12.2014 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Другої Київської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

у вересні 2014р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_3 за участю третьої особи: Другої Київської державної нотаріальної контори,про визнання права власності на спадкове майно, пояснивши при цьому наступне.

За життя ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 побудували в рівних частинах двоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2. Однак ОСОБА_4 не зареєстрував за собою 1/2 частину вищезазначеного будинку АДРЕСА_2 у встановленому порядку в бюро технічної інвентаризації. В наступному ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 помер і спадкоємцями якого залишилися його дружина ОСОБА_6 позивач як їх донькаІНФОРМАЦІЯ_3, а також їх син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому спадкодавець ОСОБА_4 заповітом від 18.10.1982 року заповів все належне йому майно як спадкоємцю своїй дружині ОСОБА_6 Разом з цим ОСОБА_6 проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1, та прийняла після останнього спадщину, вступивши у фактичне володіння нею. Враховуючи наведене ОСОБА_6 прийняла у спадщину 1/2 частину будинку АДРЕСА_2. Проте, ОСОБА_6 за життя не було отримано свідоцтво про спадщину після ОСОБА_4 та не було здійснено реєстрацію за собою 1/2 частини будинку АДРЕСА_2. В наступному, ІНФОРМАЦІЯ_4. померла ОСОБА_6 спадкоємцями якої за законом залишилися позивач та ОСОБА_3 При цьому позивач проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на день її смерті за адресою:АДРЕСА_1, та прийняла після останньої спадщину, вступивши у фактичне володіння нею. Враховуючи наведене, позивач звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину у будинку АДРЕСА_2. Однак постановою нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 20.06.2014р. за № 4108/02-31 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яким є 1/2 частина будинку АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_4, спадкоємцем якого була ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ, у зв'язку із відсутністю правоустановчих документів на майно та відсутністю державної реєстрації на майно, яке успадковується. У зв'язку із наведеним позивач просила, визнати за нею право власності на 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та в подальшому подала суду заяву про здійснення судового розгляду без її участі у судовому засіданні, якою просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач Київська міська рада повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, не забезпечила явку свого представника у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд. Разом з цим представникомКиївської міської ради було надано письмові заперечення на позов, якими остання позов не визнала та просила відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, не з'явився у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомив суд. При цьому ОСОБА_3 подав заяву, якою визнав позовні вимоги та просив здійснювати судовий розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Третя особа Друга Київська державна нотаріальна контора повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст.74 ЦПК України, не забезпечила явку свого представника у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд.

Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 18.06.1954р.було надано право індивідуальної житлової забудови двоквартирного будинку ОСОБА_4 і ОСОБА_5

В наступному було надано ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для здійснення спорудження будинку АДРЕСА_2, згідно Договору про надання в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 27.11.1954р., посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Гулевич Д.С. і зареєстрованого у реєстрі за № 10-1152.

Згідно наявних у справі технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 (інвентаризаційна справа № 4534/48609/1538) від 01.02.2008р., а також технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 (інвентаризаційна справа № ЖБ-0281), було завершено будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 у 1968 році та щодо зазначеного будинку (літ. «А») немає відміток про самочинне будівництво, переобладнання.

Проте в матеріалах справи відсутні докази та Договір про надання в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 27.11.1954р. не містить реєстрового напису органів технічної інвентаризаціє щодо здійснення ОСОБА_4 реєстрації за собою частини будинку АДРЕСА_2.

В свою чергу Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

До того ж згідно ч. 4 ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

При цьому на час укладення ОСОБА_4 договору на право індивідуального будівництва та завершення будівництвом будинку АДРЕСА_2 питання набуття права власності регулювались зокрема Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Постановою Ради Міністрів УРСР «Про індивідуальне житлове будівництво» від 7 вересня 1948 р. № 1974, Постановою ЦК Компартії України і Ради Міністрів УРСР «Про розвиток житлового будівництва в Українській РСР» від 24 серпня 1957 р. № 988яківизначали умови та правові наслідки будівництва.

За вказаними указом та постановами підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Наведені правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013р. по справі № 6-137цс13.

Враховуючи наведене та зважаючи, що будинок АДРЕСА_2 (літ. «А) збудовано до 01 липня 2004 року і вказаний будинок не є самочинним будівництвом,то виникнення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 не залежало від проведенням його державної реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Таким чином, ОСОБА_4 набув у власність за життя 1/2 частину будинку АДРЕСА_2, шляхом завершення його будівництвом.

Вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 26.01.1987р.

В свою чергу, згідно заповіту від 18.10.1982р., посвідченого державним нотаріусом другої київської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 4-12874, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно на корить спадкоємця ОСОБА_6, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 та приходилася дружиною останньому згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 18.03.1978р.

В матеріалах справи відсутні докази щодо відмови ОСОБА_6 від прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_4

Судом встановлено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 разом із ним проживала спадкоємець ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, згідно довідки КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» від 25.02.2014р. за № 145.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже проживаючи із спадкодавцем та в наступному утримуючи спадкове майно ОСОБА_6 прийняла спадщину за заповітом, шляхом фактичного володіння спадковим майном.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В матеріалах справи відсутні докази щодо оформлення ОСОБА_6 за життя свідоцтва про право на спадщину за законом після спадкодавця ОСОБА_4 та не провела реєстрацію за собою 1/2 частину будинку АДРЕСА_2.

Разом з цим суд зазначає, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 15.12.1993р.

Судом встановлено, що спадкоємцями після ОСОБА_6 залишилася позивач як дочка згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 06.08.1952р. (в наступному прізвище змінено - ОСОБА_6) та син ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7.

В свою чергу суд зазначає, що відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з цим Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже позивач і ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

При цьому на день смерті спадкодавця ОСОБА_6 разом із нею проживала позивач за адресою: АДРЕСА_1, згідно довідки КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» від 25.02.2014р. за № 145.

Таким чином проживаючи із спадкодавцем та в наступному утримуючи спадкове майно позивач прийняла спадщину за законом, шляхом фактичного володіння спадковим майном.

Крім того ОСОБА_3 звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Вбачається, що позивач звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину у будинку АДРЕСА_2.

Однак постановою нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 20.06.2014р. за № 4108/02-31 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яким є 1/2 частина будинку АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_4, спадкоємцем якого була ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ, у зв'язку із відсутністю правоустановчих документів на майно та відсутністю державної реєстрації на майно, яке успадковується.

В свою чергу суд зазначає, що , у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

Разом з цим, оскільки постановою Другої київської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та права останнього порушено під час дії ЦК України, до положення останнього визначають порядок і спосіб поновлення таких прав на час розгляду судом спору.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення у нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача як спадкоємця, шляхом визнання права власності останньої на 3/8 частини будинку АДРЕСА_2, а також права спадкоємця ОСОБА_3 на 1/8 частину будинку АДРЕСА_2, із урахування прийнятого судом визнання позову відповідачем ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому згідно квитанції від 15.09.2014р. позивачем було здійснено витрати на оплату судового збору у сумі 3010,03 грн., що підлягають відшкодуванню останньому шляхом їх стягнення із відповідачів солідарно.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215, ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Другої Київської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 47,3 кв. м., житловою площею 16,8 кв. м.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 47,3 кв. м., житловою площею 16,8 кв. м.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) кошти у сумі 3010,30 гривень на відшкодування витрат з оплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя