Провадження №2/761/641/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2014 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Савицького О.А.,

при секретарі Подмазко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, та позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову,

встановив:

Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про знесення самочинної прибудови по АДРЕСА_1, загальною площею 24,7 кв.м., позначену на плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будівництва літ. «а», з підстав, визначених ч.ч.4, 7 ст. 376 ЦК України, посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким належить на праві власності по 1/8 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (квартира № 2), не отримавши належних дозволів, самочинно здійснили прибудову до будинку площею 24,5 кв.м., яка в плані земельної ділянки позначена літ. «п».

В свою чергу треті особи ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 заявили свій позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація про знесення самочинно збудованої прибудови, повернення зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що земельна ділянка, на якій здійснено прибудову, знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників будинку, а прибудова зведена без отримання їхнього дозволу та дозволу відповідних інстанцій, який був прийнятий судом до сумісного розгляду з первісним.

В судовому засіданні 19.12.2013 року судом, за клопотанням позивача Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, в порядку ст. 37 ЦПК України було замінено позивача за першим позовом, та третю особу за позовом третіх осіб, що заявили самостійні вимоги, Шевченківську районну у м.Києві державну адміністрацію на її правонаступника, в частині прав та обов'язків з яких витікає даний спір, а саме на Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, а також на підставі ст. 35 ЦПК України, судом в обох позовах притягнуто в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Київську міську раду.

Ухвалою суду від 04.03.2014 року, за клопотанням представника позивача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, було залишено без розгляду позов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Київська міська рада, про знесення самочинно збудованої прибудови.

Крім того в судовому засіданні позивачами ОСОБА_8, ОСОБА_9 було подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме ними було заявлено вимоги тільки до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання самочинним будівництвом збудовану ОСОБА_2 і ОСОБА_12 прибудову по АДРЕСА_1, площею 20,8 кв.м., що позначена літерою «а1» на Схематичному плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.10.2013 року, та зобов'язання відповідачів за свій рахунок знести вказане самочинне будівництво, яка була прийнята судом до розгляду.

Оскільки позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 та їх представник, заявили про відмову від решти позовних вимог, в тому числі в частині, що стосуються відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що були заявлені ними в першому позові, ухвалою суду від 25.03.2014 року було закрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, в частині вимог ОСОБА_8, ОСОБА_9, що стосуються ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 та їх представник підтримали свій позов (Т.3 а.с. 236 - 245), з підстав викладених в самому позові, а також підтримали позовні вимоги ОСОБА_1 викладені в позові від 04.04.2008 року (Т.1 а.с. 53 - 60), посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 здійснили самочинне будівництво на спільній земельній ділянці, чим порушили їх права як користувачів земельної ділянки. Крім того самочинним будівництвом відповідачів порушено їх права власників нерухомого майна, а саме частини будинку, що перебуває у позивачів у спільній частковій власності, оскільки створені незручності в доступі до водопостачання, газопостачання, опалення, а також до частини зовнішніх стін з ціллю їх ремонту та обслуговування.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, від його представника до суду надійшла заява від 10.05.2014 року в якій останній просить розглядати справу у його відсутність, а також заявляє про підтримання його довірителем своїх позовних вимог та вимог ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 проти позовів заперечила, вважає вимоги безпідставними та необґрунтованими, так-як спірна прибудова була збудована коли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не були співвласниками будинку, ця прибудова ніяким чином не порушує прав та інтересів інших співвласників будинку та користувачів земельної ділянки, а також до початку будівництва було отримано усну згоду на будівництво від співвласників будинку, на час будівництва не існувало Архбудконтролю, а тому їх дозвіл на будівництво не передбачався. Крім того будівництво здійснене на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні відповідно до порядку встановленого судовим рішенням.

Відповідач ОСОБА_2, який є представником ОСОБА_3, а також їх представник проти позовів заперечили, вважають вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки спірна прибудова порушує права всіх інших співвласників домоволодіння та співкористувачів земельної ділянки.

Інші учасники судового розгляду справи в судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними в ній доказами.

Вислухавши пояснення з'явившихся осіб, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на даний час співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Домоволодіння по АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці загальною площею 824 кв.м., яка 29.06.1954 року рішенням Київської міської ради № 1096 була виділена для будівництва та ведення домашнього господарства, на той час по АДРЕСА_2. Вказана земельна ділянка знаходиться в користуванні всіх співвласників цього домоволодіння.

Будинок АДРЕСА_1, що належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, був побудований в період з 1955 по 1962 роки, що не заперечувалося сторонами по справі.

05.01.1965 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом власниками будинку АДРЕСА_1 стали брати: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_1, в рівних долях по 1/4 частині домоволодіння кожному, між якими 06.07.1966 року була укладена нотаріально посвідчена угода про порядок користування вказаним будинком.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 21.09.1971р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у власність по 1/8 частині житлового будинку АДРЕСА_1 і на даний час разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані в даному будинку, проживають в квартирі №2 першого поверху домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11, яка була власником 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1. Після її смерті спадщину прийняли її сини ОСОБА_9 та ОСОБА_8, у зв'язку з чим вони стали співвласниками вказаного домоволодіння, а саме їм належить по 1/8 частині будинку кожному. Крім того вони зареєстровані в цьому будинку та фактично займають квартиру №4, яка розташована в мансарді будинку.

ОСОБА_6, яка проживає в квартирі №1, є власником 1/4 частини будинку.

ОСОБА_1, який постійно проживає в Росії, належить на праві власності 1/4 частина будинку та виділено у користування квартиру № 3.

З пояснень відповідача ОСОБА_2, судом встановлено, що в 1996р. в квартирі №2, яку займає його сім'я, ним та ОСОБА_3 було здійснено розбудову, а саме до належної їм частини будинку звели прибудову, яка складається з коридору площею 5,8 кв.м., санвузлу площею 7,8 кв.м., кухні площею 9,1 кв.м.

Необхідність вказаної прибудови була викликана неналежними умовами для проживання співвласників квартири № 2, а саме відсутністю санітарно-технічних приміщень з відповідним обладнанням, а також площею кухні, яка становила 4,9 кв.м., що не відповідає нормативам встановленим для таких приміщень.

Відповідно до Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого станом на 11.10.2013 року, площа прибудови до квартири №2 вказаного домоволодіння, що позначена літерою «а1», становить 20,8 кв.м. також в Техпаспорті зазначено, що вказана прибудова є самочинним будівництвом.

Згідно ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правих.

Суду не надано жодного доказу на підтвердження правомірності будівництва прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1, з боку квартири №2 вказаного домоволодіння, площею 20,8 кв.м., що позначена в Технічному паспорті на цей житловий будинок від 11.10.2013 року, під літерою «а1». Суду не надано доказів того, що на вказане будівництво були отримані будь-які дозволи, а також того, що воно було здійснене відповідно до належно затвердженого проекту.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати самочинним будівництвом збудовану ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прибудову по АДРЕСА_1, площею 20,8 кв.м., що позначена літерою «а1» на Схематичному плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.10.2013 року.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 вказаної статті передбачені способи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: …б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; … ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 212 Земельного Кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. А ч.7 ст. 376 ЦК України, визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм правил суд за позовом відповідного орган державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила(здійснює) будівництво відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. … .

Із зібраних судом письмових доказів вбачається, що колишня співвласниця ОСОБА_11, яка є матір'ю ОСОБА_8, ОСОБА_9, що успадкували її ? частину у власності будинку АДРЕСА_1, протягом 2004-2007 років постійно зверталась до КП УЖГ, Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації. Прокуратури Шевченківського р-ну м.Києва, Управління державного архітектурно-будівельного контролю стосовно будівництва ОСОБА_2 прибудови без дозволу усіх співвласників та порушення їх прав як співвласників.

З відповідей на звернення ОСОБА_11 вбачається, що відповідачі збудували прибудову без отримання будь-яких дозволів на будівництво та за відсутності погодженого і затвердженого проекту будівництва, відсутності письмового дозволу всіх співвласників будинковолодіння, що стало підставою для визнання судом цього будівництва самочинним, але з вказаних відповідей не вбачається встановлення факту порушень прав співвласників будинку, у зв'язку із самочинним будівництвом.

Інших доказів на підтвердження порушення будь-яких прав співвласників будинку АДРЕСА_1, позивачами, крім особистих пояснень, суду надано не було.

Разом з тим, судом встановлено, що земельна ділянка площею 824 кв.м по АДРЕСА_1, рішенням Київської міської ради від 29 червня 1954 року № 1096 було виділено саме для будівництва та ведення домашнього господарства, а рішенням Апеляційного суду м.Києва від 29 листопада 2010 року у справі № 22-21805/2010, встановлено порядок користування вказаною земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння, згідно з яким земельна ділянка, на якій було здійснено самочинну прибудову, виділена в користування відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Отже, самочинне будівництво по АДРЕСА_1, здійснене ОСОБА_2 та ОСОБА_3, фактично здійснене законними землекористувачами, на земельній ділянці відведеній для будівництва та ведення домашнього господарства.

Крім того, відповідно до Висновку про технічний стан самовільної прибудови до квартири АДРЕСА_1, відповідність нормам для житла та можливий вплив на технічний стан та інсталяцію будинку в цілому № 123/1005-ТО складеного спеціалістами ГО «Київблагоустрій», негативного впливу виконаної до квартири №2 прибудови на загальний технічний стан будинку не виявлено.

Отже, судом не встановлено порушень прав співвласників будинку АДРЕСА_1, через самочинне будівництво здійснене ОСОБА_2 та ОСОБА_3, крім того самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування забудовнику, відповідно до приписів закону, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої, зокрема, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. І тільки у інших випадках, суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може зобов'язати забудовника здійснити перебудову жилого будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Враховуючи викладене, суд, на даний час, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання знесення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинне будівництво, а саме прибудову по АДРЕСА_1, що позначена літерою «а1» на Схематичному плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.10.2013 року.

Також, суд відповідно до вказаних підстав, відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо повернення у загальне користування всіх співкористувачів земельної ділянки по АДРЕСА_1 зайнятої самочинним будівництвом, оскільки судом встановлено, що самочинне будівництво проведено на частині земельної ділянки виділеної за рішенням суду в користування відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи, що судом не встановлено порушень прав ОСОБА_1 з боку відповідачів через здійснене самочинне будівництво, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, як не доведених належними та допустимими доказами.

Від заяви відповідачів, щодо застосування строку позовної давності, що міститься в матеріалах справи, останні відмовились в судовому засіданні, а тому відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, вона судом до уваги не приймається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, та позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову, задовольнити частково.

Визнати самочинним будівництвом збудовану ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прибудову по АДРЕСА_1, площею 20,8 кв.м., що позначена літерою «а1» на Схематичному плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.10.2013 року.

В іншій частині позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: