Справа №340/57/14-ц Номер провадження № 2/340/70/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Данилюк М.П.

секретаря Фурманюк В.М.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Верховина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 10 серпня 2002 року. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що останнім часом життя з відповідачем дуже погіршилося, у них різні характери та погляди на життя та виховання дітей. Протягом цього року, у них постійно виникають безпідставні сварки, свідками яких часто стають їхні діти, що негативно відображається на їх психічному здоров"ї. На даний час разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Шлюб став носити формальний характер. Примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання при ній.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлений позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу, дітей просить залишити на проживання при ній. Відповідач ОСОБА_2 заявлений позов про розірвання шлюбу визнав, суду подав заяву в якій просить справу слухати в його відсутності (в звязку з виїздом за межі області). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, заяву відповідача , вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити.

У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей.

У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, в наданий для примирення термін не примирилися, позивачка настоює на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав в повному обсязі. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вирішуючи питання проживання дітей суд виходить із вимог ч.ч. 1,2 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Оскільки відповідач позовні вимоги підтримав суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160, Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище Дмитренко) ОСОБА_6, укладений 10 серпня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 22 - розірвати.

Дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання при матері ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Данилюк М. П.