АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4097/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/585/14
Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря: Колодюк О.П.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та остаточно визначившись з позовними вимогами відповідно позовної заяви від 16 грудня 2013 року (а.с.62) прохала стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 5627,51 грн за період з 1 липня 2009 року по 1 листопада 2013 року та сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4988,65 грн пені за прострочення сплати аліментів за період з 1 липня 2009 року по 1 липня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 229,40 грн. сплаченого судового збору.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 та просив рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити повністю. У своїй скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 в розмірі ? усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому відповідач недобросовісно виконував свій обов'язок по сплаті аліментів в період з липня 2009 року по липень 2013 року, ухилявся від щомісячної сплати аліментів у повному обсязі, ніде не працював, внаслідок чого станом на 1 листопада 2013 року мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 18710,84 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з доведеності неналежного виконання відповідачем зобов'язання по сплаті аліментів з 1 липня 2009 року по 1 липня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини та матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за період з 1 липня 2013 року по 1 листопада 2013 року належним чином здійснювалися виплати аліментів на користь ОСОБА_3, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Кременчуцький рейкозварювальний поїзд №11» ДП «Південна залізниця». Дані відомості були враховані судом першої інстанції, в наслідок чого позов було задоволено лише в межах пені, нарахованої за несплату аліментів за період 1 липня 2009 року по 1 липня 2013 року. Отже, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом вищевказаної довідки не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув заборгованість по аліментам замість пені як того вимагала ОСОБА_3 є необґрунтованими.

У відповідності до мотивувальної частини рішення, місцевим судом визнано обов'язок відповідача сплатити пеню за прострочення сплати аліментів та перерахований її розмір.

Описка допущена судом в резолютивній частині рішення суду щодо стягнення заборгованості по аліментам, виправлена у порядку ст. 219 ЦПК України ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17 лютого 2014 року.

У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2008 року ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, в силу закону та судового рішення ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання свого сина.

Згідно ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачу належало довести в суді виникнення заборгованості по сплаті аліментів з вини відповідача, а останній у разі заперечення цього повинен був довести відсутність його вини у простроченні сплати аліментів.

Відповідач не надав суду доказів відсутності його вини у простроченні сплати аліментів. При цьому доводи щодо неможливості сплати аліментів у зв'язку з перебуванням за межами України є непереконливими.

Доводи апеляції про часткову сплату аліментів не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки нерегулярне перерахування коштів у меншому розмірі ніж нараховано державним виконавцем не може вважатися належним виконанням аліментних зобов'язань. Заборгованість по аліментам відповідача нарахована державним виконавцем у відповідності до вимог ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» з урахуванням сплачених ОСОБА_2 коштів. Відповідачем в установленому порядку розмір заборгованості із сплати аліментів не оспорювався.

Згідно зі ст. 31 ч.2 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. У зв'язку з цим є некоректними доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд після попереднього розгляду справи приймав у позивачки заяви про збільшення, а потім про зменшення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ст.ст. 301 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1, 315 ч.1,2 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.Ю. Мартєв

Л.М. Хіль