Провадження № 2/331/2234/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі судді Мінасова В.В., при секретарі Федорович Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Кредобанк, ТОВ Проектно-інженерний комплекс Енергогаз про визнання пункту договору поруки недійсним та договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначила, що 30.08.2011 року між ПАТ Кредобанк та ТОВ Проектно-інженерний комплекс Енергогаз було укладено договір кредитної лінії № 47/11, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 162000 грн. строком до 29.08.2012 року зі сплатою 14,25% річних. З метою забезпечення виконання зобовязання 31.08.2011 року між ПАТ Кредобанк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 47/11/S-4, за яким вона поручилася за виконання ТОВ Проектно-інженерний комплекс Енергогаз за зобовязаннями за кредитним договором. Зазначає, що додатковими угодами вносилися зміни до кредитного договору, в тому числі угодою від 28.08.2012 року № 1 збільшена відсоткова ставка до 20 %, тобто було збільшено її обсяг відповідальності без її згоди. Також протягом 6 місяців після закінчення строку дії договору банк не предявив до неї вимоги про повернення коштів. Крім того, п.4.8 договору поруки суперечить ч.1 ст. 559 ЦК України. Тому просить визнати недійсним п.4.8 договору поруки та припиненим договір поруки з 28.08.2012 року.

У судовому засіданні представник позивача наполягає на вимогах позову на підставах, викладених в ньому.

Представник відповідача ПАТ Кредобанк в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що строк дії договорів не закінчився, оскільки п.4.7 договору поруки передбачено що він припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання. Банк предявив до ТОВ ПІК Енергогаз та ОСОБА_1 претензію та подав позов до суду. Відсоткова ставка для поручителя збільшена не була, а тільки для позичальника. Тому просить у позові відмовити.

В судове засідання представник ТОВ ПІК Енергогаз не зявився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та заяву про визнання позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 30.08.2011 року між ПАТ Кредобанк та ТОВ ПІК Енергогаз було укладено договір кредитної лінії № 47/11, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 162000 грн. строком до 29.08.2012 року зі сплатою 14,25% річних.

З метою забезпечення виконання зобовязання 31.08.2011 року між ПАТ Кредобанк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 47/11/S-4, за яким вона поручилася за виконання ТОВ ПІК Енергогаз за зобовязаннями за кредитним договором.

Пунктом 1..1 договору поруки передбачено, що поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань у повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок).

Пунктом 4.7 договору поруки передбачено що він припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Пунктом 4.8 договору поруки передбачено, що у випадку внесення без згоди поручителя до кредитного договору змін, внаслідок чого збільшується розмір зобовязань за кредитним договором, обсяг його відповідальності не збільшується. Поручитель несе часткову відповідальність в межах визначених п.1.1 на момент укладення договору поруки.

Додатковою угодою від 28.08.2012 року між ПАТ Кредобанк та ТОВ ПІК Енергогаз внесені зміни до договору кредитної лінії № 47/11, якими збільшена відсоткова ставка до 20,% річних та продовжено строк дії договору до 29.08.2013 року.

Згідно з квитанцією про прийняття поштового відправлення від 26.11.2013 року банк подав позов до ОСОБА_1 та ТОВ ПІК Енергогаз про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1,4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Оцінивши наведене в сукупності суд вважає, що друге речення п.4.8 договору поруки № 47/11/-S-4, яким передбачено, що поручитель несе часткову відповідальність в межах визначених п.1.1 на момент укладення договору поруки суперечить ч.1 ст.554 ЦК України, оскільки передбачає часткову відповідальність, а не солідарну або додаткову відповідальність.

В решті позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного:

Перше речення п.4.8 договору поруки № 47/11/-S-4 передбачає, що при зміні основного зобовязання без згоди поручителя, обсяг його відповідальності не змінюється. Ці положення договору не суперечать ч.1 ст. 559 ЦК України.

Тому зміна відсотків з 14,25 до 20 не збільшила обсяг відповідальності поручителя і не є підставою для визнання поруки припиненою.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-134цс12 у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст. 3, 1215, 20 ЦК, ст.ст. 35, 11, 15, 31 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки зумовлюють такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу

Тобто позивачем обраний спосіб захисту, не передбачений п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-3цс13 відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки договорами поруки було встановлено строк її припинення після закінчення трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобовязань за договором кредиту, а кредитним договором установлено його дію до 24 червня 2009 р., то днем настання строку виконання основного зобовязання, з якого починається відлік трирічного строку для предявлення кредитором вимоги до поручителів, буде 25 червня 2009 р., а припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України 25 червня 2012 р.

Тому строк поруки також не припинився, оскільки в договорі встановлений трирічний строк дії договору від дня настання строку виконання основного зобовязання та в листопаді 2013 року банк подав позов до боржника та поручителя.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. 554,559 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним друге речення п.4.8 договору поруки № 47/11/-S-4 укладеного 31.08.2011 року між ОСОБА_1, ПАТ Кредобанк, ТОВ Проектно-інженерний комплекс Енергогаз, яким передбачено, що поручитель несе часткову відповідальність в межах визначених п.1.1 на момент укладення договору поруки.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Мінасов