АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: представника Сторожинецької міської ради Чернівецької області Андріященко О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Сторожинецької міської ради Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині безоплатного надання в приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його реєстрації, третя особа відділ Державного агентства земельних ресурсів у Сторожинецькому районі Чернівецької області, за апеляційною скаргою Сторожинецької міської ради Чернівецької області на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2014 року,

встановила:

В червні 2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сторожинецької міської ради №132 від 17 червня 1994 року в частині передачі ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки, площею 0,60 га, що знаходиться в місті Сторожинець, Сторожинецького району Чернівецької області;

- визнати недійсним державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та скасувати у Державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки.

Посилався на те, що рішенням Сторожинецької міської ради №132 від 17 червня 1994 року передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,60 га, що накладається на земельну ділянку, площею 0,0294 га, що належить позивачу на праві користування.

На підстави вказаного рішення ОСОБА_3 отримав державний акт на праві приватної власності на земельну ділянку, яку після його смерті успадкувала ОСОБА_2

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сторожинецької міської ради №132 від 17 червня 1994 року в частині передачі ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки, площею 0,60 га, що знаходиться в місті Сторожинець, Сторожинецького району Чернівецької області.

Визнано недійсним державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 та скасовано його реєстрацію у Державному земельному кадастрі.

В апеляційній скарзі Сторожинецька міська рада Чернівецької області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що частина спірної земельної ділянки, яка відносилась до смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» була передана у власність ОСОБА_3

ДТГО «Львівська залізниця» сплачує земельний податок за спірну земельну ділянку.

ДТГО «Львівська залізниця», як сумісний користувач, не погоджувала ні проект відведення спірної земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж цієї ділянки в натурі. Залізниця також не давала згоду на вилучення земельної ділянки не давала.

Строк позовної давності позивачем не пропущено, так як про порушене право ДТГО «Львівська залізниця» стало відомо в ході інвентаризації земель залізниці.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України.

Основними нормативними актами, що регулювали правовий режим земель залізничного транспорту на момент виникнення спірних правовідносин був Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року, N 561-XII, п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247.

Згідно частини 1 статті 6 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, N 561-XII (далі - ЗК України) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Відповідно до частини 4 статті 6 ЗК України безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею, будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 9 ЗК України до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу, реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.

Статтею 17 ЗК України передбачено порядок передачі земельних ділянок у власність Радами народних депутатів.

Частиною 1 статті 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 43 ЗК України права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом.

Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов'язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та

землекористувачами земельного законодавства.

Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть

бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 69 ЗК України землями транспорту, зв'язку та іншого призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного та трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередачі та зв'язку.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації, а відведення ділянок провадиться з урахуванням черговості їх освоєння.

Згідно частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це правильно встановлено судом першої інстанції рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради Чернівецької області від 17 червня 1994 року передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,60 га (а.с.10).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, серії ЯД №108663 від 23 квітня 2007 року та державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,5000 га, серії ЯД №108664 від 23 квітня 2007 року (а.с.65,69).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 травня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3, вищевказані земельні ділянки, площею 0,1000 га та 0,5000 га (а.с.73,75).

З плану меж полоси відводу лінії Адинкота - Берхомет Львівської залізниці адміністративних меж Сторожинецького району Чернівецької області та плану земельної ділянки ОСОБА_2 вбачається, що частина земельної ділянки площею 0,60 га, яка була виділена ОСОБА_3 рішення органу місцевого самоврядування, площею 0,0294 га, розташована на землях, що відведені для користування ДТГО «Львівська залізниця» (а.с.9, 12-14).

Зі схеми в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №108664 від 23 квітня 2007 року вбачається, що саме у вказаному акті закріплено право власності на вищевказану частину земельної ділянки, площею 0,0294 га, що розташована на землях, що відведені для користування ДТГО «Львівська залізниця» (а.с.69).

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що рішення виконавчого комітету Сторожинецької міської ради Чернівецької області №132 від 17 червня 1994 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,60 га є повністю незаконним.

Вказане рішення в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,5706 га, яка не належить до категорії земель транспорту, відповідає вимогам закону та не порушує права позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом з метою захисту свого права користування земельною ділянкою, площею 0,0294 га, яка надана позивачу в користування.

Ухвалюючи рішення в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_2 та скасування у Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки за відповідачкою суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав суду доказів того, що на ім'я відповідачки видавався такий державний акт щодо спірної земельної ділянки і здійснювалась відповідна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Зокрема в матеріалах справи відсутній такий державний акт або його копія. Також немає даних про те коли такий акт видавався та ким саме.

З матеріалів справи також вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» не зверталася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, які були видані на ім'я ОСОБА_2 і згідно яких остання успадкувала земельні ділянки після смерті батька ОСОБА_3 (а.с.73,75).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції порушуючи норми процесуального права стягнув такі витрати солідарно, що не передбачено законом.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Сторожинецької міської ради Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині безоплатної передачі в приватну власність земельної ділянки слід задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сторожинецької міської ради №132 від 17 червня 1994 року в частині передачі ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки, площею 0,0234 га, що знаходиться на землях, що відведені для користування Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

В позові Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Сторожинецької міської ради Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовити.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що Сторожинецька міська ради Чернівецької області є неналежним відповідачем у справі , оскільки позивач оспорює рішення. яке було прийняте виконавчим комітетом Сторожинецької міської ради Чернівецької області, який і повинен бути відповідачем у справі.

Так, відповідно до ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 16, 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме сільські ради є юридичними особами та можуть виступати в судах в якості позивачів та відповідачів.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно провести розподіл судових витрат понесених на оплату судового збору.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено розмір судового збору - 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до статті 8 «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, №10 (далі - постанови Пленуму) якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Згідно пункту 36 постанови Пленуму вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З платіжного доручення №516 від 22 квітня 2014 року вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» сплатило судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 487 гривень 20 копійок, (а.с.18).

З платіжного доручення №684 від 8 жовтня 2014 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги апелянт сплатив судовий збір в сумі 121 гривні 80 копійок, хоча мав сплатити відповідно до Закону 243 гривні 60 копійок.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позову до Сторожинецької міської ради.

З Сторожинецької міської ради Чернівецької області слід стягнути на користь позивача 121 гривню 80 копійок судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви .

Також з позивача та користь апелянта слід стягнути 60 гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Таким чином з Сторожинецької міської ради Чернівецької області слід стягнути на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» 60 гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Крім того, з Строжинецької міської ради Чернівецької області підлягають стягненню недоплачений судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 121 гривні 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецької області задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2014 року скасувати.

Позов Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Сторожинецької міської ради Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині безоплатної передачі в приватну власність земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сторожинецької міської ради №132 від 17 червня 1994 року в частині передачі ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки, площею 0,0234 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та на момент прийняття рішення знаходилась в користуванні Львівської залізниці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Сторожинецької міської ради Чернівецької області на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» 60 гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з Строжинецької міської ради Чернівецької області в дохід державний судовий збір сумі 121 гривні 80 копійок за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: