Справа № 463/991/13 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1177/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Мацея М.М., Монастирецького Д.І.

секретар - Дідусь О.Р.

з участю позивача - ОСОБА_2

представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», третіх осіб: директора Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» - ОСОБА_4, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про стягнення недонарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до відповідача ЛКП «Львівелектротранс», третіх осіб: директора ЛКП «Львіввелектротранс» ОСОБА_4, Департаменту житлового господарства та інфрастуктури Львівської міської ради про стягнення недонарахованої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги і просила ухвалити рішення, яким визнати дії директора ЛКП «Львівелектротранс» незаконними, внаслідок яких заробітна плата виплачувалась в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати, стягнути з Львівського комунального підприємства на її користь недоплачену заробітну плату за липень 2012 року в розмірі 164 грн. 25 коп., недоплачну заробітну плату у нічний час з серпня 2011 року по липень 2012 року включно та за липень - вересень 2013 року в розмірі 104 грн. 03 грн., 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 02 вересня 2005 року працює в ЛКП «Львіввелектротранс» на посаді водія трамвая. 20.02.2012 року директором ЛКП «Львівелектротранс» був виданий наказ №54 «Про відтермінування застосування норм оплати праці». На підставі даного наказу розрахунок тарифних ставок з розміру мінімальної заробітної плати 1073 грн.00 коп., що була встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з січня 2012року, вводився з 01.07.2012 року. Однак, всупереч наказу №54 та Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» з 01.07.2012 року адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата у липні та серпні 2012 року проводилась з розрахунку мінімальної зарплати в розмірі 1004 грн. 00 коп. Така безвідповідальність відповідача призвела до зменшення розрахунку погодинноготарифу з 13 грн. 28 коп. до 12 грн. 46 коп. та недоплати заробітної плати. Крім цього, до розміру нарахованої тарифної заробітної плати не включена робота у нічні години в розмірі 35%, натомість встановлена відповідачем у розмірі 30%. Вважає що дії відповідача суперечить ст.97 КЗпП України, п.1.1.8. Галузевої Угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010 - 2012 роки та положенням колективної Угоди ЛКП «Львівелектротранс»на 2011 - 2013 роки. Лише з 01.09.2012 року відповідачем оплату праці було проведено з розрахунку -1073 грн. Крім того, ввжає, що відповідач неправомірними діями завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 1000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2013 року позов ОСОБА_6 до ЛКП «Львівелектротранс», третіх осіб: директора ЛКП «Львівелектротранс» - ОСОБА_4, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про стягнення недонарахованої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 недоплачену частину заробітної плати за липень 2012 року в розмірі 164 грн. 25 коп.

Стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_5 недоплачену частину заробітної плати за роботу у нічний час за період з серпня 2011 року по липень 2012 року включно та з липня 2013 року по вересень 2013 року в розмірі 104 грн. 03 коп.

Стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь держави 114 грн. 70 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ЛКП «Львівелектротранс».

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2013 року є неправомірним, винесене без врахуванням багатьох доказів, які були представлені уповноваженим представником у судових засіданнях, крім того судом порушені вимоги процесуального права, зокрема приписи ч.ч.1,2 ст.94, ч.2 ст.97 КЗпП України, ст.23 ЦК України, 57 ЦПК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування» та інші.

Зазначає, що подаючи позов, позивач не врахував наведених вище положень норм матеріального права та не в повній мірі встановив, що відповідач є комунальним підприємством, яке частково фінансується з бюджетів різних рівнів (місцевого та державного), що істотно впливає на фонд і структуру заробітної плати по підприємству.

Відповідно п.1.1 Статуту ЛКП «Львівелектротранс» (надалі - Статут), який зареєстрований в Управління державної реєстрації під №5005637 19.09.2011р., та затверджений Наказом №492 від 16.09.2011р. в.о. директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради:

«Львівське комунальне підприємство "Львівелектротранс", засновником якого є Львівська міська рада, створене ухвалою та підпорядковане Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, який є представником власника - територіальної громади м.Львова і є органом до сфери управління якого входить комунальне підприємство.»

Адміністрація неодноразово зверталась із зверненнями у Департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР, а саме зверненнями №03/820 га №03/826 від 26.07.2012р. щодо внесення змін до штатного розпису підприємства на 2012р. Однак, Департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР на адресу ЛКП «Львівелектротранс» надіслав лист №25/788 від 06.08.2012р. на вказані звернення, у якому надав погодження внести зміни з 01.09.2012р., що підприємство і було змушене здійснити.

Поза увагою залишилось також питання щодо затвердження нового штатного розпису та введення у зв'язку із цим нових умов оплати праці працівників відповідача, вирішення якого віднесено до виключної компетенції органу управління підприємством - Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, який до участі у справі не залучений.

Виплата заробітної плати без відповідного погодження тарифної сітки органом управління відповідача, призведе до порушення фінансової дисципліни останнім, на що було звернуто увагу в ході перевірки відповідача органами контрольно-ревізійного управління.

Відповідно до правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 03 грудня 2008 року під час розгляду справи №6-13493св08, розглядаючи спір про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд має звернути увагу на правомірність, і підставність установлення розміру останньої.

Так, на думку апелянта в матеріалах справи відсутні будь-які документи, прийняті в справі про адміністративне правопорушення відносно керівника відповідача, щодо виявлених порушень трудових прав позивача.

Позивач належним чином не обґрунтував, чому на відносини, які склалися між сторонами повинні розповсюджуватися положення Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010- 2012 роки, в той час як відповідач чи його повноважні представники не брали участь в укладенні такої, а діяльність відповідача має міжгалузевий характер.

Також звертає увагу на те, що керівництво відповідача 27.06.2012р. зверталось з листом №04-718-1 у Департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР з проханням погодити штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників структурних підрозділів підприємства, які входять в дію з 01.07.2012р. Як вбачається з листів бід 20.07.2012р. ;25-743, від 06.08.2012р. №25-788. від 25.09.2012р. №25-943, Департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР надало таке погодження лише з 01.10.2012р.

Щодо оплати роботи у вечірні та нічні години, то 25.08. 2011р. на профспілковій конференції було прийнято ОСОБА_7 угоду ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013р.р. ОСОБА_7 угода зареєстрована за №286 від 28.09.2011р. у Департаменті економічної політики ЛМР. Додатком №31 до вказаної угоди було прийнято Положення про оплату праці та преміювання водіїв пасажирського трамвая та тролейбуса ЛКП «Львівелеткротранс», згідно якого було встановлено оплату роботи у нічні години у розмірі 30%, а вечірні - 20%. На даний час ОСОБА_7 угода, яка пройшла усю процедуру узаконення та набрала статусу нормативного акту для підприємства, не скасована жодним судом чи інстанцією тому обов'язкова для виконання обома сторонами угоди. Також звертає увагу на те, що зазначені розміри оплати не суперечать Кодексу законів про працю України.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта - ОСОБА_3 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі та заперечення позивача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частинами 2-4 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працює у ЛКП "Львівелектротранс" на посаді водія трамвая з оплатою праці згідно штатного розпису.

Встановлено, що на підприємстві для водіїв трамвая встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати .

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що з галузевої угоди, укладеної між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України»та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки (а.с.4-7) вбачається, що сторони визнали угоду як чинний правовий акт, на підставі якого здійснюється регулювання трудових відносин та соціально-економічних питань в житлово-комунальному господарстві, а прийняті сторонами зобов'язання та норми поширюються на всіх найманих працівників та роботодавців, що перебувають у сфері дії суб'єктів угоди, і є обов'язковими для виконання.

Відповідно до п.п.1.1.3 галузевої угоди, мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітнику І розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Відповідно до ст.ст.21,22 ЗУ «Про оплату праці» та п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року, роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 грудня 2011 року становив 1004 грн. 00 коп.

Відповідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2012 року був піднятий до 1073 грн. 00 коп.

Крім того, згідно додатку №2 галузевої угоди (а.с.6) для водіїв пасажирських трамваїв був встановлений коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки у розмірі 1,72.

Такі висновки суду є вірними та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, зокрема ч.2 ст.97 КЗпП України та ст.14 Закону України "Про оплату праці".

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості здійснити нарахування та виплату заробітної плати, без затвердження нового штатного розпису, колегією суддів відхиляються, як такі, що не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки позивач перебуває у трудових відносинах саме з ЛКП "Львівелектротранс", а не з Львівською міською радою. Тому саме на ЛКП "Львівелектротранс", як на сторону трудового договору, покладено обовязок належним чином забезпечувати нарахування та виплату заробітної плати.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення недонарахованої заробітної плати за роботу у нічний час, то місцевий суд задовольняючи їх, виходив з того, що відповідачем в односторонньому порядку прийнято рішення, яке погіршує умови оплати праці.

Такі висновки суду також є вірними та відповідають положенням норм матеріального права.

Твердження представника ЛКП "Львівелектротранс" щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України до вказаних вимог строки звернення не застосовуються.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вірно виходив з факту доведення порушення трудових прав позивача, врахував принципи розумності та справедливості.

Апеляційним судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для обовязкового скасування рішення суду колегією суддів не встановлено. Відтак, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_8