АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/3054/14 Головуючий І інстанції: Труханович В.В

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вище вказаним позовом та просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимоги посилається на те, що 04 серпня 1978 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований у Палаці одруження «Жовтневий» м. Харкова, актовий запис № 903. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають сімейне життя не склалося в силу того, що кожен з них має протилежні погляди на життя. На даний момент спільного господарства з відповідачем не веде, шлюбні стосунки припинені, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 який зареєстрований 04 серпня 1978 року у Палаці одруження «Жовтневий» м. Харкова, актовий запис № 903.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1В подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, сторони у судове засідання не зявилися, судова колегія справу розглядає у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи спір, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою спірних правовідносин, що виникли між сторонами та законом, що ці правовідносини регулює.

Відповідно до ст.. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 серпня 1978 року який зареєстрований в Палаці одруження «Жовтневий» м. Харкова, актовий запис № 903.

Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має.

Як зазначає, позивач сімейне життя між подружжям не склалося в силу того, що кожен з них має протилежні погляди на життя. На даний момент подружжя спільного господарства не веде, шлюбні стосунки припинені, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними.

Відповідно до ст.. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4, ст.. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.. 110 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки обставини, викладені в позовній заяві та в рішенні суду, свідчать про те, що у позивача відсутня вільна згода на перебування у шлюбі, втрачене почуття любові до ОСОБА_1 збереження шлюбу, на думку суду, суперечитиме його інтересам.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст.. 24 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення, суд не дослідив питання часу фактичного проживання разом, оскільки невстановлення даних фактів прямо впливає на подальший розподіл майна сторін, не може бути підставою для скасування рішення, так як позов щодо розподілу спільного майна подружжя не був предметом розгляду в даному провадженні, крім того, само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Таким чином, справа про розірвання шлюбу може бути розглянута незалежно від наявності між подружжям майнового спору, що відповідає зазначеним нормам матеріального права.

Судом приймалися до уваги міри для збереження сімї, шляхом надання сторонам строку для примирення на підставі ухвали суду від 12 лютого 2014 року, але примирення між подружжям досягнуто не було.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постановляючи рішення про розірвання шлюбу суд першої інстанції встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, у зв'язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання, а тому висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст.. 308 ЦПК України не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення, колегія судів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -