АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6163/14 Справа № 191/5592/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Григорченка Е.І., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 24 листопада 2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ Приватбанк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому законом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а тому станом на 03.11.2013 року має заборгованість в розмірі 14017,16 грн.

Просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 14017,16 грн. та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 229 грн.40 коп.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 256, 257, ч. 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4,5 ст. 267 ЦК України ст. 526, 1054 ЦК України, а також виходив з наступного.

Судом встановлено, що факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією письмової заяви відповідача від 24 листопада 2006 року на отримання платіжної кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту 1000,00 грн. та копією Умов та правил надання банківських послуг, де викладені всі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору.

Відповідач свої зобовязання згідно умов кредитного договору не виконував, а тому станом на 03 листопада 2013 року виникла заборгованість в загальному розмірі 14 017,16 грн.

Відповідно до вимог п.9.4 Умов та Правил надання банківських послуг, у випадку наявності перевищення платіжного ліміту по карті і непогашення її клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне поновлення дії карти можливо лише після повного погашення заборгованості клієнтом.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Картка була видана відповідачу 24.11.2006 року, згідно виписки з карткового рахунку відповідача остання транзакція, а саме - погашення процентів за кредитним договором, було здійснено позичальником 03 травня 2007 року ( а.с. 4, 33).

Позивач звернувся до суду із даним позовом 25 листопада 2013 року.

Доказів того, що відповідачем здійснювалося волевиявлення на продовження дії та перевипуск картки позивачем суду не надано.

Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем пропущена позовна давність, на застосуванні якої наполягав відповідач.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на те, що судом не зясовано, що відповідач по сьогоднішній день користується грошима банку, відповідно термін дії договору не припиняється і тим самим ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжує правовідносини з відповідачем. Отже апелянт вважає, що до Банку відповідач не надав письмової заяви про закриття картрахунку, у звязку з чим на підставі умов, передбачених Умовами, строк дії Карти відповідача було продовжено на такий же строк.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими доводами апелянта, враховуючи наступне.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Так, згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг укладений сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобовязань, що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. В разі виникнення заборгованості, клієнт зобовязаний її погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення. У випадках порушення Держателем умов даного ОСОБА_3 має право вимагати дострокового виникнення боргових зобовязань в цілому чи у визначений Банком частині (п.6.9, 5.2 Умов і Правил надання банківських послуг).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24 листопада 2006 року, останній платіж за вказаним кредитним договором був здійснений відповідачем 03 травня 2007 року погашенні проценти у розмірі 79 грн., у той час, як позивач звернувся до суду лише 07 листопада 2013 року. Отже, останній платіж було здійснено в 2007 році, а позивач звернувся до суду із позовом 25 листопада 2013 року, а тому позивач пропустив строк позовної давності.

Тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: