Справа 237/580/13-ц
Провадження № 2/237/623/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 квітня 2014 року

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Марїнка цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором без номеру від 23.04.2008 року в розмірі 31 490 гривень 95 копійок, з яких: сума заборгованості 9036 гривень 22 копійок; заборгованість за відсотками 20478 гривень 97 копійок; штрафи: 500.00 гривень (фіксована частина); 1475.76 гривень (процентна ставка).

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

23 квітня 2008 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір без номеру, за яким ОСОБА_3 зобовязався надати позичальнику грошові кошти на певних умовах, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом та виконати інші свої зобовязання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених Договором.

Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_3 керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

На сьогоднішній день відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує.

Станом на 14 січня 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором без номеру перед банком складає 31 490 гривень 95 копійок, з яких: сума заборгованості 9036 гривень 22 копійок; заборгованість за відсотками 20478 гривень 97 копійок; штрафи: 500.00 гривень (фіксована частина); 1475.76 гривень (процентна ставка).

В судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності ОСОБА_6 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача із позовними вимогами не погодився, просив суд позовні вимоги Банку залишити без задоволення та застосувати строк позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Український ОСОБА_7» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини(аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2008 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір без номеру, за яким ОСОБА_7 зобовязався надати позичальнику грошові кошти на певних умовах, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом та виконати інші свої зобовязання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених Договором.

Відповідно до статті 526 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частині 1 статті 527 ЦК України передбачає, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з рахованими відсотками.

Згідно з п. 7 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до укладеного договору без номеру від 23.04.2008 року, строк повернення кредитних коштів на витік у січні 2010 року.

Таким чином, строк позовної давності на звернення позивача щодо захисту свого порушеного права у правовідносинах з відповідачем сплинув у січні 2011 року, проте ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду лише 12 лютого 2014 року, що підтверджується штампом суду, а тобто після спливу строку позовної давності.

В судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України оскільки позовні вимоги Публічного акціонерного комерційного Банку «Приватбанк» залишення без задоволення, то суд вважає за доцільне не стягувати з відповідача понесені судові витрати на користь позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 256,257, 265,267 ЦК України, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мар»їнського районного суду ОСОБА_8

14.04.2014