Справа № 363/4123/14-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/7574/14 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н.С.
Категорія 19 24.12.2014
УХВАЛА

24 грудня 2014 року суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області Воробйова Н.С., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: комунальне підприємство «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», Лютізька сільська рада Вишгородського району Київської області, управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, Київська регіональна філія державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру Державного комітету земельних ресурсів» в особі Вишгородського районного відділу земельних ресурсів про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності, зобов»язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року розгляд справи зупинено до розгляду цивільної справи Вишгородським районним судом Київської області за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок частково недійсними, визнання недійсними державних актів на право власності.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 295 ЦПК України.

З тексту апеляційної скарги вбачається, що вона оформлена з порушенням вимог встановлених п. 5 ч. 2 ст. 295 ЦПК України, а саме, наводячи факти, що підтверджують незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали суду першої інстанції, апелянт повинен чітко окреслити ті правові норми матеріального або процесуального права, які були порушено чи неправильно застосовано судом першої інстанції під час вирішення справи; визначити ті правові норми, які, на його думку, слід було б застосувати до спірних правовідносин, і як саме неправильне застосування вплинуло на вирішення спору. Зазначені факти є найсуттєвішим елементом змісту апеляційної скарги.

А також, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.6 ч.2 ст.295 ЦПК України).

Крім того, апелянт чітко не зазначив, яку саме ухвалу суду першої інстанції оскаржує, оскільки у резолютивній частині апеляційної скарги оскаржує ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, а у прохальній частині апеляційної скарги ставить вимогу про скасування ухвали суду першої інстанції від 13.11.2014 року про зупинення провадження та ухвали суду першої інстанції від 13.11.2014 року про відмову у задоволені клопотання заявника про призначення по справі судової-почеркознавчої експертизи.

Таким чином, апелянту необхідно чітко зазначити, в яку саме ухвалу він оскаржує. При цьому, слід враховувати положення ст. 293 ЦПК України, в якій визначений вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

До апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 ЦПК України, застосовуються положення ст. 121 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга не може бути призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції, тому її слід залишити без руху, надавши апелянту строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 121, 295 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року залишити без руху та надати для усунення вказаних недоліків строк п'ять днів з дня отримання ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута апелянту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області Н.С. Воробйова