Провадження №2/200/3976/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерко товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24.09.2008 року між нею та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» був укладений кредитний договір №014/153126/3174. Згідно укладеного договору банк зобовязався надати споживчий кредит в сумі 50000,00 доларів США, що на дату укладання договору є еквівалентом 242755грн., а споживач повернути кредит відповідно до графіку погашення грошового зобовязання та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,85% річних з кінцевим терміном повернення 24.09.2028 року. Проте відповідач в порушення вимог ч.2 ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» до підписання кредитного договору жодного письмового повідомлення не здійснив, чим порушив її права на інформацію.

Позивачка зазначає, що вважає вищевказаний кредитний договір недійсним, оскільки відповідно до ст..55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами ОСОБА_3 банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст..99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, це положення повністю відповідає змісту ст..192 ЦК України, яка встановлює, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом. Стаття 524 ЦК України встановлює, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Діюче законодавство України передбачає, що обовязковою умовою надання/отримання кредиту в іноземній валюті та для розрахунків в іноземній валюті (повернення кредиту) необхідно отримати індивідуальні ліцензії, які видає ОСОБА_3 банк України. Нею необхідних ліцензій не отримувалось. Даних про отримання відповідачем індивідуальних ліцензій на видачу кредиту, який є предметом кредитного договору, та ліцензії на здійснення розрахунків в іноземній валюті немає. Таким чином, Кредитний договір №014/153126/3174 від 24.09.2008 року суперечить нормам ЦК України, а саме ст..192, крім того суперечить Конституції України, а саме ст..99, та іншим нормам законодавства. На підставі вищевикладеного, позивачка вважає Кредитний договір №014/153126/3174 від 24.09.2008 року таким, що не відповідає чинному законодавству та таким, що порушує її права та інтереси, що охороняються законом, у звязку з чим просить визнати недійсним Кредитний договір №014/153126/3174 від 24.09.2008 року.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 24.09.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» був укладений кредитний договір №014/153126/3174. Згідно укладеного договору банк зобовязався надати споживчий кредит в сумі 50000,00 доларів США, що на дату укладання договору є еквівалентом 242755грн., а споживач повернути кредит відповідно до графіку погашення грошового зобовязання та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,85% річних з кінцевим терміном повернення 24.09.2028 року.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються положеннями параграфа 1 та 2 глави 71 ЦКУ, ЗУ «Про ОСОБА_3 України», нормативно-правовими актами НБУ.

За приписами ст. 35 ЗУ «Про ОСОБА_3 України», статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Можливість використання в Україні іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, передбачено ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції, зазначені у пункті 3 ч. 1 та у пунктах 3-7 частини 2 статті 47 цього Закону, у тому числі розміщення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснити на підставі письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року №275, у п.5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, повязані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії не суперечить вимогам чинного законодавства України.

На час укладення спірного договору банк мав банківську ліцензію №10 та дозвіл №10-4 від 11.10.06 року, які надавали йому право здійснювати банківські операції, визначені частиною 1, пунктами 1-11 частини 2, частини 4 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містить вичерпний перелік інформації, про яку кредитодавець зобовязаний повідомити споживача перед укладанням договору про надання споживчого кредиту.

Ця інформація в повному обємі викладена в Умовах кредитування по програмі «Житло в кредит без власного внеску у «ОСОБА_2 Аваль», які відповідач надав для ознайомлення позивачу перед укладенням споживчого кредиту та які позивач підписав власноруч.

Відповідно до умов Кредитного договору, підписаного обома сторонами, а саме п.п. 15.7. при одержанні кредиту «Позичальник підтверджує, що перед укладанням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в «ОСОБА_2 Аваль», та орієнтовану сукупну вартість кредиту відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Посилання позивачки щодо недійсності правочину, а саме кредитного договору, є хибними, оскільки факт підписання нею кредитного договору свідчить про згоду останньої з його умовами. До того ж, Кредитний договір №014/153126/3174 був укладений 24.09.2008 року та на час укладення спірного договору ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» мав банківську ліцензію №10 та дозвіл №10-4 від 11.10.2006 року, які надавали йому право здійснювати банківські операції, визначені частино. 1, пунктами 1-11 частини 2, частини 4 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Як вбачається із вказаного кредитного договору, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного договору та здійснював платежі згідно його умов. Будь-які докази того, що в момент його укладання не були додержані вимог ст.203 ЦК України суду не надані, вимог про визнання недійсним кредитного договору з наведених підстав не заявлялось.

З урахуванням викладеного, суд вважає ОСОБА_1 в позові до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерко товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійним кредитного договору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева