Справа № 423/1100/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області в складі головуючого Мазура М.В. при секретарі Корабльовій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи ОСОБА_2, ПАТ «Приватбанк», ВДВС Попаснянського районного управління юстиції, про скасування обмеження у праві виїзду за кордон,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування обмеження виїзду за кордон, посилаючись на те, що Попаснянським районним судом була розглянута справа за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом. Судом було задоволено заяву про забезпечення позову, а також прийнято рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволені. Беручи те, що на даний момент рішення суду виконане, ОСОБА_1 просить скасувати заходи забезпечення позову, знявши з нього заборону виїзду за межі України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив що ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 19.09.2011 року за заявою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про забезпечення позову було тимчасово обмежено право виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕК №350463, виданий Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області 26.12.1996 року, ІПН НОМЕР_1, а також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ЕК №350459, виданий Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області 26.12.1996 року, ІПН НОМЕР_2 до повного виконання ними своїх зобовязань за кредитом перед ПАТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд даного питання в судовому засіданні за їх відсутності. Інші учасники в судове засідання не зявилися.

Вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви з огляду на наступне.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою зясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 31.10.2012 р. №309041 ОСОБА_1 повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором №LGP3AN02000169 від 23.02.2007 р., який був предметом спору в цивільній справі.

Таким чином, оскільки на даний момент належних правових підстав для подальшого застосування обмеження немає, керуючись ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, відповідною практикою ЄСПЛ, ст.ст. 3, 8, 33, 55, 124 Конституції України, ст. 154 ЦПК України, суд вважає за необхідне заяву задовольнити.

Враховуючи вищевикладене, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи ОСОБА_2, ПАТ «Приватбанк», ВДВС Попаснянського районного управління юстиції, про скасування обмеження у праві виїзду за кордон задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження права виїзду за межі України, застосовані згідно ухвали Попаснянського районного суду Луганської області від 19.09.2011 року в справі №2-758/11р/1222, щодо:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ЕК №350463, виданий Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області 26.12.1996 року, ІПН НОМЕР_1;

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії ЕК №350459, виданий Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області 26.12.1996 року, ІПН НОМЕР_2.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення, а в разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали до апеляційного суду Луганської області через Попаснянський районний суд.

Суддя М.В.Мазур