Справа № 682/3659/13-ц
Провадження № 2/682/49/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення змісту укладених правочинів, третя особа КП Славутське бюро технічної інвентаризації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про тлумачення змісту укладених правочинів, третя особа КП Слаутське бюро технічної інвентаризації. В обґрунтування позову вказував, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.1968 року позивач та його брат ОСОБА_3 в рівних частках успадкували після смерті батька ОСОБА_4 2/3 частки одноповерхового деревяного житлового будинку та надвірних будівель до нього в м. Славута по вул. Леніна, 68. з видачею свідоцтва про право на спадщину за законом житловий будинок став використовуватися співвласниками за домовленістю відповідно : один із співвласників використовував приміщення позначені на поетажному плані літерами 1-1,1-2 загальною площею 15,1 кв.м., другий 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5 загальною площею 25,51 кв.м., третій 3.1, 3.2 загальною площею 18,74 кв.м. Надвірні будівлі використовувалися співвласниками спільно. В подальшому були здійснені добудови до будинку та досягнута домовленість про фактичне використання надвірних будівель, що було відображено в технічних паспортах кожного із співвласників. Отриману спадщину у вигляді 1/3 частки житлового будинку із надвірними будівлями брат позивача ОСОБА_3 відчужив за договором купівлі-продажу від 29.06.1985 року, останнім власником її став відповідач ОСОБА_2

Станом на 17.06.1980 року загальна площа будинку становила 82,6 кв.м., надвірні будівлі складалися з цегляного хліва Б, цегляного хліва В та камінного льоху Г.

За договором купівлі-продажу від 18.09.1995 року ОСОБА_5 продав позивачу ОСОБА_3 9/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку. На день укладення договору житловий будинок мав площу 89,2 кв.м.,а надвірні будівлі були зазначені на плані під літерами: хлів цегляний Б, гараж цегляний В, льох камінний Е, паркан деревяний, хлів цегляний Г, хлів цегляний Д.

Позивач вказує, що оскільки сторонами проводилося перепланування будинку, здійснювалися прибудови до будинку та надбудови над існуючими надвірними будівлями, між ними стали виникати конфліктні ситуації як щодо права власності на частки в житловому будинку з надвірними будівлями, так і щодо користування земельною ділянкою, частина якої була свого часу приватизована відповідачем, а інша частина за рішенням Славутської міської ради №147 від 17.04.1997 року передана у приватну власність позивачу та з обєктивних причин оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку тривалий час фактично було неможливим саме через існуючий спір між сторонами.

За весь період здійснення права власності на належну йому частку в спільній частковій власності між позивачем та іншими співвласниками, до придбання ОСОБА_2 частки у спільній частковій власності жодного разу не укладався нотаріально договір про визначення порядку користування обєктом спільної часткової власності житловим будинком головною річчю та надвірними будівлями, як приналежністю головної речі. Не вирішувалося також і питання про припинення права спільної часткової власності на головну річ і її приналежність шляхом розподілу житлового будинку та надвірних будівель.

Позивач зауважує, що обидва правочини договір купівлі-продажу від 18.09.1995 року, укладений між позивачем та ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу від 29.06.1985 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який діяв за дорученням ОСОБА_7 укладалися з використанням довідки-характеристики про предмет договору із відображенням ціни та опису предмета договору, предмет договору та опис його мав би відрізнятись тільки в частині опису житлового будинку головної речі, оскільки існувала фактична домовленість щодо його використання зафіксована в технічній документації на будинковолодіння, в частині ж опису приналежностей до головної речі/надвірних будівель, то останні повинні були враховуватися в конкретній частці щодо усіх надвірних будівель у кожному з договорів.

Позивач зазначає, що право власності на земельну ділянку при переході права власності на будинковолодіння виникає з урахуванням часток на головну річ та її приналежність.

У позивача виникла необхідність звернутися до суду з позовом про тлумачення змісту договорів з огляду на неоднозначність тлумачення змісту обох правочинів в частині, що стосується предмету договору, внаслідок чого тривалий час виникають конфліктні ситуації щодо користування земельними ділянками у позивача, як у особи права якої зачіпаються укладеним 29.06.1985 року договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який діяв за дорученням ОСОБА_7, та як у сторони за договором від 18.09.1995 року між позивачем та ОСОБА_5

Позивач просив ухвалити рішення про тлумачення змісту правочинів, а саме договору купівлі-продажу 29.06.1985 року та договору купівлі-продажу 18.09.1995 року в аспекті положень ст.. 179, 182, 186 Цивільного кодексу України, положень статей Цивільного кодексу України, що містяться в главах 23-29 та 54, а також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні представниками позивача позов підтримано із заявлених у позові підстав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду попередньо подав письмові заперечення проти позову, де просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі та заяву про застосування строку позовної давності.

Представник третьої особи КП Славутське бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву, в якій просив слухання у справі проводити у відсутності їх повноважного представника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що до задоволення не підлягає.

Судом обєктивно встановлено, що 29.06.1985 року відбулося укладення договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7 Фаіг огли, продав від імені останнього відповідачу у справі ОСОБА_2 1/3 частину з надвірними будівлями до цієї частини будинку в м. Славута по вул. Леніна, 72. За цим договором сторонами погоджено, що в користування покупця переходять: кімната площею 3,8 кв.м., кімната 14,9 кв.м., кухня 8,6 кв.м.,а також 1/3 частина сарая під літерою Б, гараж літера Д, погреб літера Є та ? частина паркану.

18.09.1995 року відбулося укладення договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продав позивачу справі ОСОБА_3 9/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку в м. Славута по вул. Леніна, 72.

Згідно ст. 213 ЦК України ( від 16.01.2013 року, який набрав чинності із 01.01.2014 року, із наступними змінами) зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

З огляду на наведені обставини та відповідно до положень ст.213 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу суд приходить до висновку про відсутність підстав для тлумачення змісту вказаних правочинів договору купівлі-продажу від 29.06.1985 року, укладеного між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7 Фаіг огли, та ОСОБА_2 та договору купівлі-продажу від 18.09.1995 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Керуючись ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення змісту укладених правочинів, третя особа КП Славутське бюро технічної інвентаризації, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особою у відсутності якої проголошено рішення - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Маршал І. М.