АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6877/14 Головуючий 1 інст. Шпідько В.Г.
Справа №2/416/107/13
Категорія : трудові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Шахта Білоріченська»

на рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 13 серпня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта Білоріченська» про стягнення компенсацій за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахта Білоріченська» про стягнення компенсацій за затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що він з 18 жовтня 2004 року працював на державному ВАТ «Шахта Білоріченська». 09 серпня 2012 року Наказом №107 ок він був звільнений з підприємства за згодою сторін, проте розрахунок по заробітній платі відповідачем здійснений лише 05 вересня 2012 року.

Тому, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ПАТ «Шахта Білоріченська» на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 63 718,20 грн.

У судовому засіданні представник відповідача позов просив задовольнити частково, на час затримки 27 днів.

Рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 13 серпня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ПАТ «Шахта Білоріченська» на користь позивача заборгованість за невикористані дні відпустки у розмірі 63 718,20 грн., а також судовий збір у розмірі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Шахта Білоріченська» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково та стягнути з ПАТ «Шахта Білоріченська» компенсацію за затримку заробітної плати у розмірі 5 307,39 грн., судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішенням суду апеляційної інстанції від 09 жовтня 2013 року вищевказане рішення суду першої інстанції змінене, зменшено суму стягнення з ПАТ «Шахта Білоріченська» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 63 718,20 грн. до 39 648 грн.; збільшено суму стягнення з відповідача на користь держави судового збору до 396,48 грн..

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що стягнення недоплаченої заробітної плати свідчить про неповний розрахунок з позивачем при звільненні та тягне за собою покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП України, у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки до дня подання позову.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 18 жовтня 2004 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду гірника підземного ІІ розгляду державного ВАТ «Шахта Білоріченська», правонаступником якого є відповідач.

Наказом №107 ок від 09 серпня 2012 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за згодою сторін.

Рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 09 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, позов задоволено, стягнуто з ПАТ «Шахта Білоріченська» 11 231,11 грн. недоплаченої позивачу заробітної плати.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012, № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу», в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України (6-159 цс 13) невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, а тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.. 117 КЗпП України й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахта Білоріченська» - відхилити.

Рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 13 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: