Провадження №2/521/6234/14
22 грудня 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Роїк Д.Я.,
при секретарі Дукіній Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про вселення
19.08.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3, про вселення її у квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона є власником цієї квартири на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2012 року. За наполяганням ОСОБА_3, яка є її донькою, вона не заперечувала проти користування ОСОБА_2, який є її онуком, зазначеної квартири.
Разом із тим, нещодавно, бажаючи продовження самостійного користування квартирою, позивач отримала фактичні перепони та не змогла потрапити до квартири, у зв'язку із чим на теперішній час вона як власник, позбавлена свого законного права користування житловим приміщенням.
На підставі наведеного позивач просить суд постановити рішення, за яким вселити її - ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.
У судове засідання позивач не з'явилась, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, у заяві зазначено, що підтримує позовні вимоги.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти прийняття заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
06.11.2014 року відповідач подав до суду заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки позивач не заперечувала проти користування відповідачем квартирою, та позивач забезпечена іншим житлом у м. Одесі. Також підтвердив, що позивач є власником спірної квартири на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси.
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої засвідчила, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 ж донькою позивачка та мати відповідача ОСОБА_2 їй відомо, що ОСОБА_1 обіцяла, що після її смерті квартира АДРЕСА_1 буде належати її онуку ОСОБА_2, а також те, що доступу до квартири позивач на даний час немає. Враховуючи викладене, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, та в силу похилого віку ОСОБА_1 не може знайти інші шляхи щоб проникнути у квартиру, як звернутися до суду.
Згідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належними чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, при умові ухвалення заочного рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, яка складається із двох кімнат, загальною площею 42,7 кв.м., в тому числі житловою 27,7 кв.м., згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 1519/4880/2012 від 11.09.2012 року.
У направлених до суду письмових поясненнях відповідач зазначив, що він є онуком ОСОБА_1, яка не заперечувала проти користування спірною квартирою. Також зазначив що планує здавати квартиру в оренду, при цьому вказував, що ОСОБА_1 забезпечена іншим житлом в м. Одесі, а тому їй не має необхідності у проживанні у спірній квартирі.
В ході судового розгляду встановлено, що з незалежних від позивача причин остання позбавлена можливості володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Позивач не має можливості розпорядження своїм власним майном, так як відповідач, ОСОБА_2 не впускає його до квартири.
Разом з тим, враховуючи що ОСОБА_1 позбавлена можливості користування спірним майном, то фактично порушуються її права, як власника квартири.
Згідно вимог ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про вселення - задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у квартиру АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Суддя: