24.12.2014 Єдиний унікальний номер 205/9741/14-ц
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

24 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Мовчан Д.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно із зверненням до суду з вищевказаним позовом позивача звернувся до суду з належно оформленою заявою, в якій просить суд у порядку забезпечення позову вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах суми заборгованості за договором позики у розмірі 581 700 грн. 00 коп. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2.

Розглянувши вказану заяву та матеріали справи, суд доходить висновку, що зазначена заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що позивач у заяві посилається лише на припущення, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення, при цьому належних доказів щодо причин, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов не надав. Суд вважає, що викладене в заяві про забезпечення позову носить характер ймовірних припущень, без зазначення конкретних фактів та опису обставин, а за загальним принципом, передбаченим ч.4. ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому суд доходить висновку, що в забезпеченні позову слід відмовити з названих вище причин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги на таку ухвалу суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Мовчан Д.В.