Справа № 569/797/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року Рівненський міський суд

в особі головуючої судді: Крижової О.Г.

при секретарі Гриценюк М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просять визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, що посвідчений 28.03.2009 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за яким ОСОБА_6 заповіла все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_3 як такий, що не відповідав волі заповідача та складений без вільного його волевиявлення особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2. підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити.

Представник позивачів ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги з наведених підстав, просив їх задовольнити. Вказав, що позивачі, протягом 10 років опікувались спадкодавцем, так як вона мала ряд хронічних хвороб та потребувала стороннього догляду і їм невідомо коли і в який спосіб міг з»явитись оспорюваний заповіт, так як останньою волею покійної було успадкування частини квартири ОСОБА_1, про що був складний заповіт 25.09.2004 року.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подали до суду заперечення, які підтримали, просили відмовити в задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що посвідчувала заповіт ОСОБА_6, сумнівів у її дієздатності та вільному її волевиявленні в неї не виникало.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, заслухавши свідків суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв»язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Рівне, Рівненської області померла ОСОБА_6, що стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1, що видаче 10 травня 2013 року.

За життя ОСОБА_6 25.09.2004 року на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, яке на день смерті буде належати їй за законом де б воно не знаходилось і з чого б не складалось ОСОБА_1

28.03.2009 року ОСОБА_6 зробила також таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3.

Згідно ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином , який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За змістом ст. 1257 ЦК України заповіт може бути визнано недійсним.

Згідно ст.. 1233 ЦК України заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зазначені в ст. 203 ЦК України. Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недотримання цих вимог, відповідно до ст.215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до п.39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України "Про нотаріат») виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Відповідно до п. 14 вказаної інструкції визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Зважаючи на те, що нотаріальна дія по посвідченню заповіту ОСОБА_6 була вчинена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4 сумнівів у дієздатності спадкодавця у неї не виникало.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що заповіт вчинений ОСОБА_6 у стані, коли вона не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. Проте таке твердження спростовується наявними у справі доказами. Зокрема згідно довідки № 2504 від 21.11.2014 року ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та стаціонарному лікуванні в КЗ «РОЦПЗН» не перебувала.

Позивачами не надано суду доказів визнання ОСОБА_6 недієздатною, зокрема на час підписання нею оспорюваного заповіту від 28.03.2009 року, а також не надано жодного доказу на підтвердженя того, що спадкодавець на час його складання перебувала у стані, що позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними. Похилий вік особи та потреба у сторонній допомозі не є підставою вважати, що особа у такому стані перебувала.

Твердження позивачів, що вони проживали зі спадкодавцем однією сім»єю, піклувались про неї та надавали всіляку допомогу спростовується наявними у справі доказами, зокрема довідкою № 820 від 20.10.2014 року територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Рівного про те, що ОСОБА_6 перебувала на обслуговуванні у Територіальному центрі з 16 червня 2005 року та знята з обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома № 2 з 15 травня 2013 року у зв»язку зі смертю, показами свідка ОСОБА_9, яка є соціальним працівником, та показала , що вона надавала допомогу ОСОБА_6 вдома у зв»язку з тим, що остання проживала одна, потребувала сторонньої допомоги, позивачі приїздили лише періодично, ніякої допомоги не надавали.

Окрім того довідкою про склад сім»ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 11.10.2010 року стверджується, що заявник ОСОБА_6 пенсіонерка, одинока, обслуговується соціальним працівником, у житлі раніше проживали батьки та брат, які померли.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вказали, що вони з ОСОБА_6 були сусідами, спілкувались часто, ОСОБА_3 допомогав ОСОБА_6 по господарству, сусіди приносили продукти харчування та допомагали тим, у чому була потреба, оскільки їх сусідка була одинокою. Заповіт ОСОБА_6 на ОСОБА_3 був складений за особистим бажанням спадкодавця, про те, що ОСОБА_6 таким чином розпорядилась своїм майном ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_10 дізнались лише після його посвідчення.

При прийнятті рішення суд враховує також те, що позивачі не довели належними та допустимими доказами того факту, що воля спадкодавця ОСОБА_6 була іншою, ніж зафіксовано у заповіті від 28.03.2009 року.

Показами допитаних у судовому засіданні свідків підтверджено факт вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_6 на складання заповіту на користь відповідача ОСОБА_3, а отже, враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та суду не доведено факту відсутності вільного волевиявлення заповідача та складання нею заповіту в стані, який позбавляв ОСОБА_6 можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 2012-215, 218,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду на протязі 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду О.Г. Крижова