Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 14 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог є: Управління Держземагенства у Рахівському районі про усунення перешкод у користування сервітутом, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилався на наступні обставини. Так рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.10.2012 року встановлено безстроковий і безкоштовний земельний сервітут площею 149,6 кв.м. для проходу та проїзду до будинковолодіння ОСОБА_1, що розміщений на земельній ділянці № 111 а по вул. Київській у м. Рахів, яка на праві власності належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Але, не дивлячись на це проходу та проїзду до свого будинковолодіння не має, оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 роблять йому перешкоди в цьому. Просив задоволити позовні вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду від 14 серпня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення суду про задоволення позовних вимог. При цьому посилався на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому є неправосудним.

У судове засідання апеляційної інстанції, сторони не зявились, але про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заяв про відкладення розгляду справи не подали суду.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіряючи підставність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Доведеним та беззаперечним фактом є та обставина, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.10.2012 року встановлено безстроковий і безкоштовний земельний сервітут площею 149,6 кв.м. для проходу та проїзду до будинковолодіння ОСОБА_1, що розміщений на земельній ділянці № 111 а по вул. Київській у м. Рахів, яка на праві власності належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Згідно витягу № 19344225 від 21.03.2014р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, Державним реєстратором прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 11807167 від 21.03.2014р. стосовно права користування (сервітуту) за правокористувачем ОСОБА_1 де власниками є ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а.с. 78.

Як передбачено ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Також ч. 1 ст. 98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). У той же час власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів як : а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, ст. 99 ЗК України.

Але, не дивлячись на це ОСОБА_1 не має можливості в належний спосіб задовольняти свої потреби в проході та проїзді на велосипеді чи на транспортному засобі до власного будинковолодіння через наявність перешкод, які створюються йому власниками сусідньої земельної ділянки, тобто ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Як убачається зі змісту Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.06.2013 року не дивлячись на те, що ОСОБА_1 має право на користування встановленим земельним сервітутом, але проходу до свого житлового будинку так і не має, а.с. 13-14.

У матеріалах страви міститься Акт від 16.05.2013 року, який складено депутатом Рахівської міськради на підставі усного звернення ОСОБА_4. Проте, не дивлячись на це обставини які в ньому встановлені, стосуються тих вимог, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, а.с. 4. Таким чином, даний акт у відповідності до вимог статей 57, 58 ЦПК України являється належним доказом у справі, а тому підлягає дослідженню нарівні з іншими доказами, які подано на підтвердження позовних вимог.

Про наявність земельного сервітуту, свідчить також Акт від 04.04.2013 року про здійснення виконання рішення суду від 09.10.2012 року державним виконавцем у складі комісії при виході на місце знаходження земельної ділянки № 111 а по вул. Київській у м. Рахів на якій встановлено земельний сервітут за конфігурацією площею 149,6 кв.м. для проходу та проїзду до будинковолодіння ОСОБА_1, а.с. 79.

Зазначене свідчить про наявність перешкод для ОСОБА_1 по доступу, проходу чи проїзду до власного будинковолодіння, які створюються йому власниками сусідньої земельної ділянки, якими є ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Так, ст. 391 ЦК України передбачено, що ОСОБА_1 як власник будинковолодіння № 111 що по вул. Київській у м. Рахів має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Невиконання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 умов земельного сервітуту за конфігурацією, що становить площу 149,6 кв.м. для проходу та проїзду до будинковолодіння ОСОБА_1, свідчить про наявність перешкод у здійсненні останнім права користування та розпоряджання своїм майном.

А як зазначено в ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Така ж вимога міститься і в ч. 2, пунктах а), б) ч. 3 ст. 152 ЗК України, які передбачають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. А захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Таким чином, ОСОБА_1 у належний спосіб звернувся в суд за захистом порушеного цивільного права.

У супереч вище наведеного, суд першої інстанції дав неправильну юридичну оцінку наявним у справі доказам, не застосував закон, який поширюється на ці правовідносини та неправильно витлумачив закон, який підлягав застосуванню.

А звідси, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про задоволення позову.

На підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_1 слід стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судовий збір у сумі по 182,40 гривень із кожного, а.с. 1, 137.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 14 серпня 2014 року, скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні сервітутом встановленим рішенням апеляційного суду від 09 жовтня 2012 року шляхом демонтажу встановленої огорожі та відновлення проходу і проїзду до дворогосподарства № 111 а по вулиці Київській міста Рахів, Рахівського району.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплату судового збору по 182 грн. 40 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________