Справа № 263/5361/14-ц
Провадження № 2/263/2481/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Соловйова О.Л., при секретарі Д'яконовій К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради (далі за текстом Жовтнева рай адміністрація ММР), про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, відповідно до якого просить дозволити неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїжджати за межі України без дозволу їх батька - ОСОБА_2

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 06.11.2004 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 22.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. 19.04.2014 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, який є громадянином РФ. На теперішній час позивачка разом із своїм чоловіком та неповнолітніми дітьми має намір поїхати на відпочинок до РФ - до родичів ОСОБА_5 На всі прохання ОСОБА_1 надати дозвіл на виїзд дітей за кордон відповідач відповідає категоричною відмовою.

В судовому засіданні позивачка та її представник - ОСОБА_6, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримали доводи, викладені у позовній заяві та наполягали на задоволенні позовних вимог. Додатково позивачка зазначила, що між нею та відповідачем на теперішній час має місце конфлікт, з огляду на що позивачка вважає, що ОСОБА_2 навмисно перешкоджає виїзду її з дітьми за кордон, хоча на це не має жодних об'єктивних підстав.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Зауважив, що дійсно на теперішній час він має претензії щодо неналежного виконання позивачкою її батьківських обов'язків відносно їх неповнолітніх дітей. Відповідач вважає, що вказана поведінка ОСОБА_1 обумовлена тиском на неї зі сторони теперішнього її чоловіка - ОСОБА_5 Із спілкування з неповнолітніми дітьми відповідач робить висновок, що останні не бажають виїжджати на відпочинок до РФ разом із ОСОБА_1 та її чоловіком, враховуючи, зокрема, той факт, що між ОСОБА_5 та неповнолітніми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 не складаються відносини, позивачкою та її чоловіком здійснюється тиск на неповнолітніх дітей та їх залякування. Відповідач вважає, що виїзд дітей за кордон може загрожувати їх безпеці, з огляду на що у задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити.

В судове засіданні представник третьої особи не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність на розсуд суду з урахуванням прав та законних інтересів неповнолітніх дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що є чоловіком ОСОБА_1 Він громадянин РФ, у зв'язку з чим вони разом з ОСОБА_1 та неповнолітніми дітьми мають намір виїхати до РФ в гості до матері ОСОБА_5 зазначив, що а ні зі сторони ОСОБА_1, а ні з його боку не має місце психологічний тиск на неповнолітній дітей, діти мають бажання поїхати до РФ в гості до його матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працює вчителькою у музичній школі, у неї навчається неповнолітня ОСОБА_3. На заняття дівчинку приводить її батько - ОСОБА_2, матір дитини свідок ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є рідною сестрою позивачки. Зауважила, що на теперішній час між їх родиною та ОСОБА_1 має місце конфлікт, який обумовлений зміною поведінки позивачки та її відношення до неповнолітніх дітей після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 Свідок зазначила, що ОСОБА_1 має намір назавжди вивезти неповнолітніх дітей до РФ за місцем мешкання родичів її чоловіка. З огляду на що звертається суду із даним позовом. Зазначила про факт неналежного виконання ОСОБА_1 її батьківських обов'язків щодо її неповнолітніх дітей, зокрема, мав місце факт коли ОСОБА_1 залишивши неповнолітніх дітей у їх батьків поїхала до РФ на конференцію, не повідомивши нікого про це та була відсутня 4 дні, з огляду на що їх батьки звертались до органів міліції з заявою про розшук ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9, яка є рідною сестрою ОСОБА_1 надала суду аналогічні пояснення, негативно охарактеризувала ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання останньою, на переконання свідка, її батьківських обов'язків.

Свідок ОСОБА_10 в судовому зсіданні пояснив, що ОСОБА_1 - його донька. Свідок позитивно охарактеризував ОСОБА_2 як батька неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_5. При цьому вказав, що в період

перебування його доньки у шлюбі з ОСОБА_2 нею належним чином виконувались її батьківські обов'язки, проте на теперішній час має місце негативний вплив на ОСОБА_1 її чоловіка - ОСОБА_5, що обумовлює

психологічний тиск на дітей, у зв'язку з чим діти перебувають у стресовому стані. Свідок зауважив, що їх родина є віруючими людьми, вони постійно відвідують церкву, яку раніш відвідувала й ОСОБА_1 На теперішній час ОСОБА_1 перейшла у іншу церковну конфесію, яку відвідує її чоловік. Свідок надав негативну характеристику чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_5, зазначивши що останній є особою раніш судимою, між ним та неповнолітніми дітьми відсутнє взаєморозуміння.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яка є матір'ю ОСОБА_1, в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_10 Зазначила, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що позивачка має намір вивезти неповнолітніх дітей на постійне місце мешкання до РФ у зв'язку із військовими діями на території України. Діти не мають бажання нікуди їхати разом із позивачкою та її чоловіком, проте ОСОБА_1 здійснює на дітей психологічний тиск, який виражається у залякуванні дітей.

В судовому засіданні при розгляді даної справи в присутності дитячого психолога ОСОБА_12 було з'ясовано думку неповнолітньої ОСОБА_3 щодо питання тимчасового виїзду до іншої держави разом із матір'ю. ОСОБА_3 пояснила, що вона має бажання поїхати подорожувати, оскільки на переконання дитини, це є цікавим. Зокрема, дівчинка має бажання поїхати до РФ разом із матір'ю.

Суд вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 06.11.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. З 19.04.2014 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5.

Наведені обставини не заперечуються сторонами у справі та не потребують додаткового доказування, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

На теперішній час позивачка разом із ОСОБА_5 та неповнолітніми дітьми має намір виїхати до РФ з метою відвідування родичів ОСОБА_5 та оздоровлення неповнолітніх дітей.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

За положеннями ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами ч.1 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Спірним при розгляді даної справи є питання надання судом дозволу на виїзд неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кордон, враховуючи позицію батька неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, який вважає, що виїзд неповнолітніх дітей за кордон разом із позивачкою та її чоловіком може загрожувати безпеці неповнолітніх дітей внаслідок не належного виконання ОСОБА_1 її батьківських обов'язків та відсутність можливості контролювати це питання зі сторони відповідача.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних

документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Судом при розгляді даної цивільної справи було надано детальний аналіз існуючого між сторонами спору. Так, в обґрунтування своєї правової позиції ОСОБА_2 посилався на неналежне виконання позивачкою ОСОБА_1 її батьківських обов'язків щодо неповнолітніх дітей, що створює небезпеку для дітей при виїзді їх за кордон, що, зокрема, унеможливить здійснення відповідачем, його батьківського контролю за дітьми. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється в межах заявлених позовних вимог. Як було вказано вище, спірним у даному випадку є питання доцільності надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди та супроводу батька, питання ж щодо належності виконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, у даному конкретному випадку судом не вирішується що може бути предметом самостійного судового розгляду. Суд вважає за необхідне зазначити, що конфлікт, який існує між сторонами внаслідок особистих неприязних відносин, які склались між ними, не може бути підставою для обмеження прав та інтересів дітей щодо їх гармонійного розвитку та оздоровлення. Зокрема в судовому засіданні жодною зі сторін не було надано суду об'єктивних доказів, які б свідчили про неналежне виконання їх батьківських обов'язків щодо неповнолітніх дітей. Не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи й посилання відповідача щодо створення ОСОБА_1 небезпечних умов для неповнолітніх дітей у разі їх виїзду за межі України. Щодо посилань ОСОБА_2 на ймовірність вивозу позивачкою неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постійне місце мешкання на територію іншої держави, вказані посилання мають характер припущення та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, зокрема, питання виїзду дітей на постійне місце мешкання до іншої держави також є предметом самостійного судового розгляду та надання позиваці дозволу на вивіз дітей за кордон має разовий характер.

Приходячи до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд виходить з наступних підстав. Як було вказано вище, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення.

Як було вказано вище ОСОБА_1, звертаючись до суду із даним позовом просить надати дозвіл на виїзд неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кордон до досягнення ними 16-річного віку. При розгляді судом даної цивільної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 має намір поїхати разом з дітьми до РФ з метою відвідування родичів її чоловіка та оздоровлення дітей. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей у її супроводі саме на територію РФ, оскільки інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дітей за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду, на переконання суду, є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

При наданні судом дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька необхідно й конкретизувати певний часовий проміжок перебування неповнолітніх дітей у відповідній державі. При розгляді судом даної справи позивачкою не наведено правові підстави надання дозволу на виїзд дітей без згоди батька аж до досягнення ними16-річного віку, крім визначеної ст. 4 Закону можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не на виїзд без згоди батька до досягнення дитиною певного віку, не позбавленого батьківських прав. Враховуючи той факт, що у резолютивній частині позову ОСОБА_1не було конкретизовано період часу, в перебігу якого вона має намір здійснити подорож до РФ, суд вважає за доцільне визначити цей період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року. Приходячи до висновку про визначення саме цього періоду часу судом враховано, що мета цієї подорожі - оздоровлення неповнолітніх дітей, що на переконання суду більш доцільно буде здійснювати у теплу пору року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд розподіляє між сторонами понесені позивачкою при зверненні до суду судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст.88, 213-215, 224-226 ЦПК України , ст. 313 Цивільного Кодексу України, ст. 4 п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 141, 150, 155 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, - задовольнити частково.

Дозволити Відділу громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб ГУМВС України Донецької області виготовлення проїзних документів дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, для виїзду за кордон України без згоди батька - ОСОБА_2.

Дозволити неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці України, уродженці м. Маріуполя, Донецької області, та неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянину України, уродженцю м. Маріуполя, Донецької області, виїзд за межі України - на територію держави Російська Федерація, без згоди та супроводу їх батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі їх матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, в період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтень 2014 року включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Л. Соловйов