У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Куцина М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» із позовом до ОСОБА_1, яким просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 24 802,39 грн. за кредитним договором №б/н від 21.02.2006 рокута вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги мотивували тим, що 21 лютого2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №б/н від 21.02.2006 року згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву та Умови договору надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач підтвердила свою згоду щодо прийняття умов Договору. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, проте відповідач не взяті на себе зобовязання щодо погашення заборгованості перед Банком належним чином не виконувала в результаті чого станом на 30.06.2014 року утворилась заборгованість в сумі 24 802,39 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2014 року в задоволені позову ПАТ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставини, що мають істотне значення для справи, та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, недоведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу і просила задовольнити з підстав зазначених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції, на підставі матеріалів справи, вірно встановлено, що 21 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №б/н від 21.02.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9-15). На виконання умов та зобовязань за договором ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачу ОСОБА_1 було видано платіжну картку зі строком дії до лютого 2009 року (а.с.9 на зворотній стороні).

За положеннями п.п.6.5-6.6 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії.

Відповідно до п.8.6 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Внаслідок невиконання відповідачем зобовязань за договором, станом на 30.06.2014 року виникла прострочена заборгованість за наданим кредитом в сумі 24 802,39 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4 995,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 18 149,63 грн., штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина) і 1 157,26 грн. (процентна складова).

Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п.9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п.9.6, 9.7 даних умов.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу II «Правила користування платіжною карткою») (а.с.14-15).

Ні до суду першої інстанції, ні апеляційному суду представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що по закінченню строку дії платіжної картки, виданої ОСОБА_1, який був встановлений до лютого 2009 року (а.с.9), було здійснено перевипуск вказаної картки з продовженням строку її дії, та що така картка була видана ОСОБА_1 з новим строком дії відповідно до вищезазначених положень договору.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 було здійснено 21 жовтня 2008 року (а.с.6-8).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише у липні 2014 року, із пропуском строку позовної давності звернення до суду, в своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку позовної давності не ставив та поважних причин пропуску строку не зазначив, а відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за договором.

Таким чином, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності є вірним та обґрунтованим, з правильним застосуванням норм матеріального права та врахуванням того, що строк дії картки визначений до 02.2009 року (тобто до 28.02.2009 року, а.с.9), продовжено не було, так як в матеріалах справи відсутні докази про видачу відповідачу нової кредитної картки і він закінчився в лютому 2009 року, а тому строк позовної давності сплинув у лютому 2012 року.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс14), в якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг строку давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Доводи представника апелянта, про те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір щорічно автоматично пролонгувався на 12 місяців та є діючим, оскільки з 2006 року жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, а отже, строк позовної давності звернення до суду із позовом до відповідача почне відраховуватися з наступного дня після того, як відповідач звернеться до банку із заявою про його припинення, не узгоджуються з діючим законодавством, та навелденою правовою позицією Верховного Суду України.

Відповідно до положень ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, доводи, викладені в апеляційні скарзі, на думку колегії суддів, не є істотними та висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись статтею 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: