АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2258/13-ц Головуючий у першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/1042/К/14 суддя Свистунова О.В.
Категорія - 79 ( ІV) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 квітня 2013 року по цивільній справі за поданням Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

представник стягувача Публічного акціонерного товариства «Державний Експортно-імпортний банк України» - Кругленко Олег Миколайович, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (надалі - Дзержинський ВДВС Криворізького МУЮ) звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні яким вона володіє на праві спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_2, а саме: автомобіля марки Тойота Прадо, 2006 року випуску; житлового будинку НОМЕР_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; 4-кімнатної квартири АДРЕСА_2; 1-кімнатної квартири АДРЕСА_3; 3-кімнатної квартири АДРЕСА_4.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 квітня 2013 року подання Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ задоволено.

Визначено, що ОСОБА_2, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_5, належить 1/2 частка у спільному майні подружжя, а саме: автомобіля марки Тойота Прадо, 2006 року випуску; житлового будинку НОМЕР_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; 4-кімнатної квартири АДРЕСА_2; 1-кімнатної квартири АДРЕСА_3; 3-кімнатної квартири АДРЕСА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні подання Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи.

Так, суд вирішив питання щодо майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, чим позбавив його права на судовий захист.

Судом не з'ясовано хто є власником майна та не взято до уваги, що між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір за умовами якого саме він є власником спірного майна та не несе відповідальності за зобов'язаннями дружини, у тому числі й щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, представника стягувача ПАТ «Державний Експортно-імпортний банк України», який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця Дзержинський ВДВС Криворізького МУЮ, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_2, дані про розірвання шлюбу та наявність рішення про розподіл майна подружжя суду не надані, у зв'язку з чим дійшов висновку про те, що перелічене в оскаржуваній ухвалі майно, придбане чоловіком боржника у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя за відсутності доказів, які б спростовували презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є передчасним та ґрунтується на неповно зібраних доказах та неповно з'ясованих обставинах справи.

На виконанні Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ знаходиться виконавчий лист №2-73 виданий 22.08.2011 року Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний Експортно-імпортний банк України» заборгованість у розмірі 957 986,75 грн.

ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07.06.1997 року по 25.03.2009 року.

Згідно ст.379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст.ст.366, 371 ЦК України, кредитор співвласника, що є у спільній частковій чи спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Зважаючи на перебування боржника ОСОБА_2. з 07.06.1997 року по 25.03.2009 року у шлюбі з ОСОБА_2, яким у період шлюбу було придбано наступне майно: автомобіль марки Тойота Прадо, 2006 року випуску; житловий будинок НОМЕР_1, розташований за адресою: АДРЕСА_1; 4-кімнатна квартира АДРЕСА_2; 1-кімнатна квартира АДРЕСА_3; 3-кімнатна квартира АДРЕСА_4, державний виконавець просив суд у порядку ст.ст.366, 371 ЦК України виділити ОСОБА_2 частку у майні, придбаному ОСОБА_2 за час шлюбу, вважаючи, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя становить, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим поза увагою суду першої інстанції залишився факт укладання 23.01.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 шлюбного договору, посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В., згідно з п. 2.3 якого передбачено, що майно, придбане кожним з подружжя за час шлюбу, належатиме як за час шлюбу, так і у випадку його розірвання на праві особистої приватної власності тому, ким це майно буде придбане, або на кого воно буде зареєстроване чи оформлене. У п. 2.3.1 даного шлюбного договору визначено, що його сторони погодили, що ОСОБА_2 на праві особистої приватною власності належить, зокрема: автомобіль «Тойота Прадо» 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2; житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1; 4-кімнатна житлова квартира АДРЕСА_2; 1-кімнатна житлова квартира АДРЕСА_3; 3-кімнатна житлова квартира АДРЕСА_4.

Цим же шлюбним договором (п.п. 4.1, 4.2) визначено, що кожен з подружжя несе відповідальність з узятих на себе зобов'язань перед кредиторами в межах належного йому майна. При недостатній кількості цього майна кредитор не в праві звертати стягнення на майно іншого з подружжя. Кожен з подружжя не несе відповідальності за фінансові зобов'язання іншого з подружжя ні перед фізичними, ні перед юридичними особами.

Відповідно до ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Згідно зі ст. 95 СК України, якщо шлюбний договір укладено до реєстрації шлюбу, він набирає чинності у день реєстрації шлюбу. Якщо шлюбний договір укладено подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки.

При цьому статтею 97 СК України передбачено, що у шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім'ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

У відповідності з ч.1 ст.96 СК України, у шлюбному договорі може бути встановлено загальний строк його дії, а також строки тривалості окремих прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Отже, до майнових відносин подружжя можуть також застосовуватися положення ЦК України, згідно зі ст. 627 якого передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. А відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, укладеним шлюбним договором визначено як правовий статус майна, як придбаного до, так і після його укладання за час шлюбу, а також його статус після розірвання шлюбу. Отже, спірне майно, в якому судом першої інстанції було визначено частку боржника, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 і не може бути предметом будь-яких обтяжень за зобов'язаннями його колишньої дружини - ОСОБА_2

Проте суд першої інстанції не врахував цих обставин, у зв'язку з чим його висновки про належність спірного майна боржнику ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з підстав передбачених п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 1,2,4 ч. 1 ст. 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 квітня 2013 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: