Провадження № 2/755/6675/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"28" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н. О.
при секретарі Сиченко К. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, 3-я особа: Дніпровський районний відділ у місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У вересні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Разом з нею в квартирі була зареєстрована її донька ОСОБА_2, яка в 2007 році створила нову сім'ю та народила ІНФОРМАЦІЯ_2 року дитину - ОСОБА_3, яка була зареєстрована теж у спірній квартирі без її згоди. Деякий час відповідачі проживали в спірній квартирі, але в 2011 році вона подарувала ОСОБА_2 житловий будинок в АДРЕСА_3, де було зведено новий будинок. В зв'язку з чим відповідачі 13 вересня 2013 року виїхали з спірної квартира та забрали всі свої речі та не проживаю у спірній квартирі, витрати по утриманню житла не несуть. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.
Відповідачі до суду не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 8 листопада 2000 року (а.с.7).
Довідкою Форма № 3 підтверджується, що на даний час в спірній квартирі зареєстровано чотири особи: повнолітні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_3 (а.с.8).
Наполягаючи на задоволенні позову представник позивача пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача, але в спірній квартирі не проживає, в зв'язку з тим, що в 2007 році вона створила нову сім'ю. Ніяких перешкод в користуванні квартирою відповідачу та її малолітній доньці не створювалось. Відповідачі мають інше місце проживання, оскільки в 2011 році позивач подарувала ОСОБА_2 житловий будинок в Київській області, а тому у вересні 2013 року відповідачі забрали всі свої речі та переїхали в село Селище на постійне місце проживання.
В судовому засіданні достовірно встановлено те, що ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 як донька власника в 1997 році, а малолітня ОСОБА_3 в 2009 році.
З копії акту ЖБК «Восход-4» від 01.09.2014 року вбачається, що у вересні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали зі спірної квартири та забрали все своє майно (а.с.9).
В судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_5 показала, що вона є сусідкою позивача. Відповідач ОСОБА_2 та її малолітня донька з середини вересня 2013 року не проживають у АДРЕСА_1. Особистих речей відповідачів у спірній квартирі немає. Сварок з приводу неможливості проживання відповідачів в спірній квартирі не було. За комунальні послуги відповідачі не сплачують.
ОСОБА_6 в судовому засіданні в якості свідка показала, що відповідачі в спірній квартирі не проживають з 2013 року. Особистих речей відповідачів в спірній квартирі немає, сварок з приводу неможливості проживання не було. Відповідачі добровільно змінили місце свого проживання та не надають позивачу кошти для сплати за комунальні послуги.
Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Отже, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпровський районний відділ у місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1.
Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 213, 215, 218, 226 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, 3-я особа: Дніпровський районний відділ у місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.
Зобов'язати Дніпровський районний відділ у місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Н. О. Яровенко