Справа № 1303/1466/2012 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/783/1677/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді - Ванівського О.М.

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Буського районного суду Львівської області від 12 грудня 2013р., -

встановила:

У жовтні 2012р. ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання до вчинення дій. В подальшому позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги(а.с.44,63,96) та просила суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача ОСОБА_4: зробити заїзд для автомобіля та пішохідний прохід з дороги до власного будинку через подвір'я на якому розташований будинок; перемістити металеву огорожу (сітку) по межі середини криниці, що було самозахоплено відповідачкою у 2011 році; надати доступ позивачу до води, шляхом виведення крану водою на подвір'я позивача; ізолювати межі її подвір'я, для чого перекрити (ліквідувати) діючий на сьогоднішній день проїзд і прохід через подвір'я позивача шляхом перекриття його сіткою.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що відповідач ОСОБА_4 використовує її земельну ділянку як заїзд та прохід до своєї земельної ділянки, при цьому маючи реальну можливість влаштувати такий заїзд та прохід за рахунок своєї земельної ділянки.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 12 грудня 2013 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Ожидівська сільська рада Буського району Львівської області, Відділ Держземагенства у Буському районі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання до вчинення дій відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржила позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволити її позовні вимоги, оскільки вона є користувачем земельної ділянки 0,25 га призначеної для обслуговування приватизованого житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1. У 2011р. відповідач неправомірно переставила металеву огорожу зайнявши частину її подвір'я, обмежила доступ до криниці, проклала асфальтну дорогу через її подвір'я, облаштувала стоянку для автомобіля на її подвір'ї. Зазначені неправомірні дії відповідача перешкоджають їй користуватись її земельною ділянкою, а відтак в порядку ст.152 ЗК України вона може вимагати усунення будь-яких порушень її прав.

В судове засідання позивач(апелянт), відповідач та її представник, прокурор та представники третіх осіб: Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області, Відділу Держземагенства у Буському районі не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 144 - 150), а тому колегія суддів вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що на даний час відсутні документи, які б посвідчували право власності позивача на земельну ділянку, якою вона користується, а відтак відсутнє порушення її прав.

Колегія суддів вважає такі висновки суду вірними з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 57) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 56) від 11.11.2009 року.

Документи, які б підтверджували право власності на земельну ділянку позивача ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні..

Відповідач ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2006 року (а.с. 7) є власником житлового будинку АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки на підставі договору дарування від 23.05.2006 року земельної ділянки площею 0,2171 га згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_2, яка передана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 108).

Як вбачається з матеріалів справи 11 грудня 2009 року рішенням № 939 Ожидівської сільської ради (а.с. 18) був наданий дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 у користуванні ОСОБА_3 орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд.

Згідно інформації Відділу Держземагенства у Буському районі Львівської області (а.с.46), останній повідомив, що ОСОБА_3 користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що посвідчують правої власності чи право користування земельною ділянкою. Відтак, земельна ділянка ОСОБА_3 належить на праві власності територіальній громаді Ожидівської сільської ради Буського району і відноситься до комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Зокрема ч.1 ст.116 ЗК України, визначено, що громадяни та юридичні особин набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

Згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналогічне положення міститься також і у роз'ясненнях даних у п.7 Постанови ПВСУ від 16.04.2004р.№7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Крім того, у цьому ж пункті вищезгаданої постанови зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Як встановлено судом у позивача на час розгляду справи відсутні документи, які б посвідчували її право власності чи право користування земельною ділянкою.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що перед тим, як звертатися з вимогою про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою позивач повинна оформити своє право власності чи право користування у встановленому законом порядку, а лише після цього звертатися до суду за захистом порушеного права.

Згідно ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч вимог ст.59 ЦПК України позивач не представила суду допустимих доказів її права на спірну земельну ділянку. З урахуванням викладеного, місцевий суд, надавши належну правову оцінку встановленим у справі обставинам та нормам чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку щодо безпідставності вимог заявленого позову.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 12 грудня 2013р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець