Головуючий у суді першої інстанції: Петріщева І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Хоменко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Садівницького товариства «Хвиля» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Садівницького товариства «Хвиля» про стягнення середнього заробітку у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відповідача СТ «Хвиля» про стягнення середнього заробітку в сумі 41318 грн.40 коп. у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивувала тим, що при звільненні її 2 березня 2013 року з посади бухгалтера та чергової по КПП, які вона обіймала за сумісництвом, відповідач з нею не розрахувався у зв»язку з чим просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 2 жовтня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 та стягнуто з Садівницького товариства «Хвиля» середній заробіток у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні у розмірі 41318 грн.40 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач Садівницьке товариство «Хвиля» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального і матеріального права. Зокрема зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що між сторонами існував спір щодо розміру належних до виплати ОСОБА_5 сум , через що остання відмовилася від їх отримання. Крім того, суд не взяв до уваги той факт, що товариство не мало можливості нарахувати та виплатити ОСОБА_5 лікарняні у зв»язку з тим, що позивач не надавала товариству довідку з основного місця роботи. Апелянт також зауважив, що лише 19 червня 2014 року, коли ОСОБА_5 передала довідку про доходи з основного місця роботи, між сторонами було погоджено суму виплат, які були виплачені позивачу в той же день, тому вважає, що вини товариства у невиплаті розрахункових при звільненні немає.

В судовому засіданні представник СТ «Хвиля» апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга СТ «Хвиля» підлягає задоволенню частково, рішення районного суду зміні, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 працювала на посаді бухгалтера садівницького товариства «Хвиля» за сумісництвом з 1 лютого 2010 року по 2 березня 2013 року та на посаді чергового садівницького товариства «Хвиля» з 1 березня 2011 року по 15 квітня 2013 року за сумісництвом.

ОСОБА_5 є інвалідом другої групи.

Наказом № 17 від 11 лютого 2013 року голови правління СТ «Хвиля» з 16 лютого 2013 року бухгалтера за сумісництвом ОСОБА_5 звільненою з роботи на підставі ст.43-1 КЗпП України (поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу).

Наказом голови правління СТ «Хвиля» № 19 від 2 березня 2013 року дату звільнення ОСОБА_5 з посади бухгалтера за сумісництвом змінено у зв»язку з перебуванням останньої на лікарняному до 1 березня 2013 року, з 2 березня 2013 року.

Згідно видаткового касового ордеру від 19 червня 2014 року ОСОБА_5 виплачено 5330 грн.44 коп. як суму, яка належала їй до виплати при звільненні ( а.с.100).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиплати належних ОСОБА_5 сум при звільненні у строки, вказані в статті 116 КЗпП України .

Такі висновки суду ґрунтуються на встановлених судом обставинах та відповідають вимогам матеріального закону.

Згідно із статтями 47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За наявності спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У порушення вищезазначених норм відповідач не провів остаточний розрахунок, не виплатив належну позивачеві заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.

Відповідно до ст.117 КЗпП і п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Установивши, що із ОСОБА_5. не був проведений повний розрахунок при звільненні за відсутності спору про розмір належних позивачу сум, суд першої інстанції вірного дійшов висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а саме наявність спору про розмір належних до виплати позивачу сум, відмова ОСОБА_5 від їх отримання, а звідси відсутність вини товариства у не проведенні розрахунку при звільненні останньої , належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення.

Факт невиплати бухгалтеру ОСОБА_5 заробітної плати за лютий 2013 року та грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 2658 грн.66 коп., та як черговому - частини заробітної плати за лютий 2013 року встановлено в ході проведеної територіальною державною інспекцією з питань праці у Київській області перевірки, що підтверджується листом від 16 квітня 2014 року. В листі зазначено, що заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку нараховані згідно розрахункової відомості за лютий 2013 року.

Але належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_5 при звільненні цих коштів або відмови останньої від їх отримання, відповідачем у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 відмовилася від отримання належних їй кошті не ґрунтуються на матеріалах справи, а її звернення до керівництва СТ «Хвиля» 10 березня 2013 року з вимогою розрахуватися по лікарняному листу, виплатити компенсацію за невикористану відпустку, частину невикористаної відпустки за період з 1 лютого 2010 року по 1 лютого 2011 року у строки встановлені діючим законодавством, та 22 жовтня 2013 року з вимогою про виплату заробітної плати чергового по КПП за лютий-квітень 2013 року, частину невикористаної відпустки за 2012-2013 року та частину невикористаної відпустки за 2010-2011 роки чергового по КПП, відповіді на які надано не було і відповідного розрахунку не проведено, свідчать про протилежне, а саме про те, що при звільненні та її зверненнях належні кошти виплачені не були.

Сам факт повернення садівницьким товариством до банку грошових коштів в сумі 4281 грн.96 коп. в лютому 2013 року, та в сумі 3420 грн. у березні 2013 року не підтверджує, що ці кошти належали до виплати саме ОСОБА_5 і що остання від їх отримання відмовилася.

Отже, висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції погодився з її розрахунком середньоденної заробітної плати та кількістю днів за період затримки розрахунку при звільненні.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судової перевірки, не врахував положення Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, якою затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, не звернув уваги, що з посади чергового по КПП ОСОБА_5 звільнена з 15 квітня 2013 року, не перевірив кількість днів затримки розрахунку при звільненні з посади бухгалтера та чергового по КПП.

Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

З наданих суду документів до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 до звільнення як з посади бухгалтера, та і з посади чергового по КПП відпрацьовані два повні місяці в грудні 2012 року та в січні 2013 року. Заробітна плата ОСОБА_5 на посаді бухгалтера 1500 грн. на місяць, а на посаді чергового по КПП в грудні 2012 року 1134 грн., у січні 2013 року - 1147 грн. Кількість відпрацьованих днів за два останні відпрацьовані місяці становить 42 дні.

Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 на посаді бухгалтера становить 71 грн.43 коп., а на посаді чергового по КПП - 54 грн. 31 коп. Враховуючи, що ОСОБА_5 була звільнена з посади бухгалтера з 2 травня 2013 року, кількість днів затримки становить 323 дні ( з 4.03.2013 року по 18.06.2014 року), а кількість днів затримки розрахунку при звільненні з посади чергового по КПП ( з 15 квітня 2013 року) складає 293 дні ( з 16.04.2013 року по 18.06.2014 року).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посади бухгалтера становить 22025 грн.37 коп., а з посади чергового по КПП - 15912 грн.83 коп.

За таких обставин ухвалене у справі рішення в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає зміні, а визначена судом першої інстанції сума зменшенню з 41318 грн.40 коп до 37938 грн.20 коп. Відповідно підлягає зменшенню і сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу садівницького товариства «Хвиля» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2014 року - змінити, зменшивши суму середнього заробітку, що підлягає стягненню з садівницького товариства «Хвиля» на користь ОСОБА_5 з 41318 грн.40 коп до 37938 грн.20 коп., та суму судового збору, що стягнута з садівницького товариства «Хвиля» на користь держави з 413 грн.18 коп. до 379 грн.38 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: