АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/158/14 Справа № 2-9767/11 Головуючий у 1 й інстанції - Мазниця А.А. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Кіктенко Л.М., Глущенко Н.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому вказувала на те, що 21 жовтня 2010 року відповідач позичив у неї 2222 гривні та 2 170 гривень, в підтвердження чого складені відповідні розписки, в яких відповідач зобов'язався повернути їй борг до 31.10.2010 року.

Оскільки відповідач суму позики не повернув, тому позивачка просила суд стягнути із відповідача на її користь загальну суму боргу 4 392 гривні, а також 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2012 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 4392 гривні, а також понесені позивачкою судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі, оскільки він не брав у позивачки ніяких грошей у борг.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 21 жовтня 2010 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав 2222 гривні, які зобов'язався повернути до 31.10.2010 року про що надав відповідну розписку.

У той же день між позивачкою та відповідачем був укладений ще один договір позики, за яким відповідач отримав 2170 гривень, які зобов'язався повернути до 31.10.2010 року про що надав відповідну розписку.

Письмових доказів повернення вказаних коштів суду не надано.

Врахувавши ці обставини, та посилаючись на вимоги ст.ст.526,1046-1050 ЦК України суд дійшов висновку, що знайшов підтвердження факт укладення між сторонами договорів та передачі позивачкою грошей відповідачці, а тому задовольнив позов в частині стягнення цих сум та судових витрат. А у задоволенні частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовив, оскільки умовами боргових розписок, а також положеннями чинного законодавства не передбачено відшкодування такої шкоди.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду в частині задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не брав ніяких грошей у позивачки, не писав розписок, а суд позбавив його можливості провести експертизу на підтвердження його заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

А статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи 21 жовтня 2010 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав 2222 гривні, які зобов'язався повернути до 31.10.2010 року, про що складена відповідна розписка у присутності свідків.

У той же день, 21.10.2010 року, між позивачкою та відповідачем був укладений ще один договір позики, за яким відповідач отримав 2170 гривень, які зобов'язався повернути до 31.10.2010 року про що складена відповідна розписка у присутності свідків.

Ці розписки не суперечить вимогам ст.1047 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що грошових коштів від позивачки він не отримував, розписок не писав, не підтверджені належними і достовірними доказами та заперечуються позивачкою.

Як зазначає позивачка, тексти розписок складалися одним із свідків, а частини текстів про суму отриманих грошових коштів та обов'язок повернути їх, відповідач писав власноручно, що засвідчував своїми підписами.

За клопотанням відповідача при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, ухвалою суду від 04.12.2013 року була призначена судова почеркознавча експертиза для дослідження розписок.

Але позивач не оплатив проведення експертизи, у зв'язку із чим експертною установою почеркознавча експертиза проведена не була.

Оскільки відповідачем не надано достовірних доказів, які б спростовували розписки та їх безгрошовість, відповідно до вимог ст.ст.58-60,64,66 ЦПК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, що не суперечить положенням ст.ст.1046, 1047,1048,1049 ЦК України.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи про те, що текст рішення не відповідає фактичним обставинам у справі.

В матеріалах справи наявний текст рішення суду (а.с.22), який відповідає фактичним обставинам у справі. Відповідно до акту Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2013 року текст рішення був відправлений до Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.63).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: