Справа № 727/8431/14-ц
Провадження № 2/727/2159/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2014 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі : головуючого судді Волошина С.О.

при секретарі Кушнірюк Ю.Г.

з участю : представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів Чернівецька міська рада, про визнання права власності на майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів Чернівецька міська рада, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач посилалася на те, що 09.08.1991 р. між ОСОБА_8, яка діяла по дорученню від імені ОСОБА_5, з однієї сторони (продавець) і ОСОБА_4 з іншої сторони (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири № 116, яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 28,5 м2, розташованої у АДРЕСА_1, що складає 67/10000 частин житлового будинку.

Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений та зареєстрований в Чернівецькому ОБТІ.

В жовтні 1994 року, між ним та ОСОБА_4, з яким він перебував у дружніх стосунках, укладено договір позики, згідно якого він (позивач) передав ОСОБА_4 10 000 дол. США терміном на 1 рік.

В жовтні 1995 року, ОСОБА_4 борг не повернув і попросив відстрочити повернення позики до жовтня 1996 року.

В липні 1996 року, ОСОБА_4 звернувся до позивача з пропозицією придбати у нього квартиру по АДРЕСА_1, в рахунок погашення боргу, з доплатою 2000 дол. США.

При цьому, ОСОБА_4 пояснив, що він через кілька місяців виїздить на постійне місце проживання за кордон і не зможе повернути борг грішми.

Бажаючи повернути надану ним позику, він погодився на пропозицію і повернув ОСОБА_4 боргову розписку та доплатив 2000 дол. США, а той передав договір-купівлі продажу на квартиру та ключі від квартири і сказав, що позивач може туди заселятися, пообіцявши найближчими днями нотаріально оформити договір купівлі-продажу.

В серпні 1996 року позивач вселився в спірну квартиру і з того часу безперервно, відкрито володіє нею як власник. Проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги.

Вважає себе добросовісним володільцем, оскільки обставини, у зв'язку із якими у нього виникло володіння спірною квартирою, не викликають сумніву щодо правомірності набуття майна.

Однак, відповідач виїхав за межі України так і не оформивши договір купівлі-продажу.

В ході судового розгляду справи позивачу стало відомо, що 02.06.1992 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали нотаріально посвідчену Домовленість (соглашение) про розірвання раніше укладеного між ними договору купівлі-продажу спірної квартири від 09.08.1991 р.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 не оспорювала факт його заселення в квартиру і по цей час спори з цього приводу відсутні, вважає своє заселення правомірним.

Той факт, що він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти спірною квартирою вже більше 18 років на підставах, не заборонених законом, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Чернівецька міська рада з позовом до суд про визнання квартири безхазяйною (ст. 335 ЦК України) не зверталася і в разі визнання судом за ним права власності на спірну квартиру, права та інтереси жодної особи не будуть порушені.

Вважає єдино можливим способом захисту свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, це визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України), а саме шляхом набуття права власності на майно (набувальна давність).

Просив визнати за ним, ОСОБА_3, право власності на квартиру № 116, яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 28,5 м2, розташованої у АДРЕСА_1, що складає 67/10000 частин житлового будинку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві і просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду повістками та через засоби масової інформації, тому суд вважає за можливе провести судовий розгляд у їх відсутність.

Представник Чернівецької третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову та визнання за позивачем права власності на житло за набувальною давністю.

Свідок ОСОБА_9, в судовому засіданні пояснив, що він проживає АДРЕСА_2.

З 1996 року, в квартирі № 116 їхнього будинку постійно проживає ОСОБА_3. Йому також відомо, що у вказаній квартирі проводився ремонт. ОСОБА_3 він там бачить постійно.

Свідок ОСОБА_10, в судовому засіданні пояснив, що в 1999 році у квартирі по АДРЕСА_2 він проводив ремонт. До початку ремонтних робіт квартира перебувала в занедбаному стані.

Йому відомо, що власником квартири є ОСОБА_3. За проведені ремонтні роботи з ним розраховувався особисто ОСОБА_3, який представлявся власником.

Суд вважає, що в справі достатньо матеріалів для прийняття рішення у відсутності відповідачів і по справі можливо постановити заочне рішення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наведених нижче підстав.

Судом встановлено, що п. 1.28. Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 182/12 від 28.05.1991 р. вирішено продати ОСОБА_5 2-х кімнатну квартиру № 116, загальною площею 50,3 м2, в тому числі житловою площею 28,5 м2, в будинку АДРЕСА_1, що становить 67/10000 частин будинку (Т. 1 а.с. 45).

Згідно довідки ОБТІ від 13.05.1991 р. ідеальна частка квартири № 116 житлового будинку АДРЕСА_1, квартиронаймачем якої є ОСОБА_11, складає 67/10000.

Квартира складається з : коридору, площею 7,60 м2; кімнати, площею 16,50 м2; кладової, площею 0,70 м2; кладової, площею 1,00 м2; ванної кімнати, площею 2,70 м2; кухні, площею 8,70 м2; туалету, площею 1,10 м2; кімнати, площею 12,00 м2 (Т. 1 а.с. 44).

08.07.1991 р. між виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (продавцем) з однієї сторони і ОСОБА_5 (покупець), від імені якої діяла за довіреністю ОСОБА_8 Євгенівана, з іншої сторони, уклали договір купівлі-продажу квартири № 116, яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 28,5 м2, розташованої у АДРЕСА_1, що складає 67/10000 частин житлового будинку (Т. 1 а.с. 47-48).

09.08.1991 р. між ОСОБА_8, яка діяла по дорученню від імені ОСОБА_5, з однієї сторони (продавець) і ОСОБА_4 з іншої сторони (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири № 116, яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 28,5 м2, розташованої у АДРЕСА_1, що складає 67/10000 частин житлового будинку (Т. 1 а.с. 14, 55, 57).

В липні 1996 року, ОСОБА_4, представившись власником спірної квартири, без письмового оформлення договору, продав ОСОБА_3 квартиру по АДРЕСА_1, в рахунок погашення існуючих між ними боргових зобов'язань, з доплатою 2000 дол. США.

В наслідок домовленості ОСОБА_3 повернув ОСОБА_4 боргову розписку та доплатив 2000 дол. США, а ОСОБА_4 передав позивачу договір-купівлі продажу на квартиру (на підтвердження належності квартири ОСОБА_4) та ключі від вхідних дверей.

В серпні 1996 року ОСОБА_3 вселився в спірну квартиру і з того часу безперервно, відкрито володіє нею як власник. Проводить поточні та капітальні ремонти, сплачую комунальні послуги.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10, а також квитанціями про сплату комунальних послуг та договорами про надання комунальних послуг, укладеними комунальними установами безпосередньо з ОСОБА_3, починаючи з 1997 року (Т. 2).

В судовому засіданні встановлено, що 02.06.1992 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали нотаріально посвідчену Домовленість (соглашение) про розірвання раніше укладеного між ними договору купівлі-продажу спірної квартири від 09.08.1991 р. (Т. 1 а.с. 49, 58).

Суду не представлено доказів, які б підтверджували факт обізнаності позивача про існування такої Домовленості.

Крім того, ОСОБА_5 не оспорювала факт заселення в спірну квартиру ОСОБА_3 у 1996 році і по цей час спори з цього приводу відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає ОСОБА_3 добросовісним володільцем, оскільки обставини, у зв'язку із якими у позивача виникло володіння спірною квартирою, не викликають сумніву щодо правомірності набуття майна.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти спірною квартирою вже більше 18 років на підставах, не заборонених законом, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Чернівецька міська рада з позовом до суд про визнання квартири безхазяйною (ст. 335 ЦК України) не зверталася і в разі визнання судом за мною права власності на спірну квартиру, права та інтереси жодної особи не будуть порушені.

Приймаючи до уваги, що діючий Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 р., набрав чинності 01.01.2004 р., то правовідносини, урегульовані ст. 334 ЦК України та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підпадають під їх дію починаючи з 01.01.2001 р.

Тобто, з 01.01.2001 р. по час звернення з позовом до суду минуло більше 10 років, як ОСОБА_3 добросовісно, відкрито і безперервно володію спірною квартирою.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, « 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом».

Згідно ст. 334 ЦК України, « 1. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

3. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

4. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».

Згідно з п.п. 9-14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», « 9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119.

11. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). …

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

12. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред'явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача.

13. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

14. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно ст. 15 ЦК України, « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства».

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, « 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; …

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом».

З урахуванням вище викладеного, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 59 ЦПК України, « 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування».

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, « 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Висновок суду ґрунтується на усних поясненнях сторін і свідка та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів Чернівецька міська рада, про визнання права власності на майно за набувальною давністю, необхідно задовольнити і визнати за ОСОБА_3 право власності на двохкімнатну квартиру № 116, загальною площею 50,3 м2, в тому числі житловою площею 28,5 м2, в будинку АДРЕСА_1, що становить 67/10000 частин будинку і складається з : коридору, площею 7,60 м2; кімнати, площею 16,50 м2; кладової, площею 0,70 м2; кладової, площею 1,00 м2; ванної кімнати, площею 2,70 м2; кухні, площею 8,70 м2; туалету, площею 1,10 м2; кімнати, площею 12,00 м2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 334 ЦК України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.п. 9-14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 10, 58-61, 88, 212, 213, 215, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів Чернівецька міська рада, про визнання права власності на майно за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на двохкімнатну квартиру № 116, загальною площею 50,3 м2, в тому числі житловою площею 28,5 м2, в будинку АДРЕСА_1, що становить 67/10000 частин будинку і складається з : коридору, площею 7,60 м2; кімнати, площею 16,50 м2; кладової, площею 0,70 м2; кладової, площею 1,00 м2; ванної кімнати, площею 2,70 м2; кухні, площею 8,70 м2; туалету, площею 1,10 м2; кімнати, площею 12,00 м2.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Чернівці за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ : С.О.Волошин