У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року, відмовлено позивачу в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав на дане рішення суду апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є необґрунтованим, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апелянт у судове засідання не зявився, але подав заяву про розгляд справи в його відсутність у звязку з поганим фізичним самопочуттям.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечили вимоги скарги. Та при цьому пояснили, що в звязку із хворобливим станом позивача, останній із незрозумілих для них підстав ставить вимогу про розірвання шлюбу, тоді як відповідачка виконує всі свої обовязки як дружини позивача. А тому, вважають, що відсутні обєктивні підстави для розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Протягом судового розгляду, судом першої інстанції встановлено, що сторони живуть шлюбним життям уже 39 років. Фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач хворіє та в звязку із цим потребує постійної сторонньої допомоги. Вимоги стосовно неможливості спільного проживання не знайшли свого обґрунтування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що біля двох років тому назад, відповідачка разом зі своїми знайомими побили його, і після цього переніс інсульт, що призвело до появи деяких вад (мови, слуху і памяті) здоровя. Усі захворювання якими хворіє, почались через відповідачку. Подальше спільне проживання є неможливим, так-як суперечить його особистим інтересам, через те що хвилюється за своє життя і здоровя, а також те, що бажає проживати самостійно.

Однак такі доводи апеляційної скарги не знайшли свого доведення, і не відповідають матеріалам справи.

На виконання вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. А постановляє суд рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

А як слідує з розяснення, що міститься в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

На виконання зазначених вимог, судом першої інстанції встановлено, що позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що шлюбні стосунки не склались через різність характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. Наявні постійні конфлікти через нерозуміння одне одного.

Як слідує зі свідоцтва про укладення шлюбу від 28.12.1974 року станом на вересень 2013 року, час звернення з позовом до суду, сторони прожили в шлюбі 39 років, а.с. 3.

Зясовуючи дійсні причини позову про розірвання шлюбу з огляду на значний період спільного проживання, колегія суддів дійшла до думки, що твердження апелянта стосовно різності характерів та виникнення у звязку із цим конфліктних ситуацій не узгоджується між собою, інакше б сторони не проживали спільно такий значний період свого життя і в одному житловому приміщенні.

У вересні 2011 року і липні 2012 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у звязку з наявністю ішемічного інсульту, а.с. 15, 16. Та на час звернення до суду позивач має ускладнення фізичного стану, що свідчить про необхідність здійснення стороннього догляду за ним.

Відповідачка пояснила колегії суддів, що здійснює догляд за апелянтом, купляє ліки та здійснює інші заходи по задоволення потреб останнього. А бажання апелянта розірвати шлюб, може бути повязано тільки із наслідками отриманої хвороби, а не з обєктивними причинами.

Посилання апелянта на те, що через відповідачку зазнав складного захворювання, та що хвилюється за своє життя, і здоровя не знайшли свого підтвердження. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що такі твердження є підставними, а тому, доводи апелянта із цього приводу не можуть бути взятими до уваги.

За цих обставин, розірвання шлюбу за перебування позивача у хворобливому стані, буде суперечити в першу чергу інтересам та потребам останнього. А підстави для припинення подальшого подружнього життя, відсутні з огляду на сукупність встановлених обставин.

Так-як між сторонами не втратили існування елементи поваги, взаємодопомоги та підтримки, що становить морально-правовою основою шлюбу, а тому, вимоги про розірвання шлюбу є передчасними.

Позаяк доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та вище зазначеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів:

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________