АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2825/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2834/14 Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В.
Доповідач Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

при секретарі: Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який конкретизувала в червні 2014 року та, зменшивши обсяг позовних вимог, остаточно просила суд: визнати спільним майном подружжя: газову плиту «GRETA» та кольоровий телевізор SAMSUNG es-21z30, виділивши їх відповідачу ОСОБА_1, стягнути з відповідача на її користь половину вартості спільного майна в сумі 1872 грн., а також стягнути на її користь половину банківських вкладів на імя відповідача у ПАТ «ПриватБанк» та в ПАТ «Украгазбанк» станом на 01.03.2012 року, в сумі 38500 грн., та понесені нею судові витрати в розмірі 463 грн. 80 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя кошти на банківських рахунках відповідача ОСОБА_1 у ПАТ «ПриватБанк» та в ПАТ «Украгазбанк», які знаходились станом на 01.03.2012 року та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 38500 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2В судові витрати в розмірі 468 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду змінити, виключивши із спільних коштів подружжя, визначених судом у 77000 грн., їх частину у сумі 44911 грн. як його особисті заощадження, залишивши спільних коштів 32089 грн., 16044 грн. з яких виділити позивачці ОСОБА_2

Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується і у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, визнано сторонами та підтверджено доказами по справі, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 14 грудня 2007 року, шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинили 01 березня 2012 року, а рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22 травня 2013 року шлюб сторін було розірвано.

На час фактичного припинення шлюбних відносин та спільного ведення господарства 01 березня 2012 року на депозитних рахунках, відкритих на імя відповідача в ПАТ КБ «ПриватБанк» зберігались грошові кошти в сумі 47000 грн., та в ПАТ АБ «Укргазбанк» 30000 грн., а всього 77000 грн.

Визнаючи вказані вклади спільним майном сторін та стягуючи з відповідача на користь позивачки суму, що дорівнює її частці у праві спільної сумісної власності подружжя 38500 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту відкриття депозитних рахунків та внесення на них грошових сум відповідачем в період шлюбу сторін та розпорядження даними коштами після припинення шлюбних відносин на власний розсуд, без згоди позивачки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги зважаючи на наступне.

За нормами Сімейного кодексу України (статті 60, 61, 63, 65, 68-70) діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності дружини та чоловіка на майно, що було набуте подружжям за час шлюбу.

Вважається, що кожна річ, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу в період шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подружжя мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Дружина і чоловік мають право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція права покладає на сторону, яка заперечує вказані обставини, обовязок у відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України довести факт належності майна, набутого у шлюбі, одному з подружжя особисто.

Місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що грошові кошти в сумі 47000 грн. було вкладено відповідачем ОСОБА_1 з відкриттям особового рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.05.2011 р. в період шлюбу сторін, а 14.11.2012 р. після припинення шлюбних відносин вказану суму одержано вкладником.

Аналогічно, в період шлюбу з ОСОБА_2 22.02.2012 р. ОСОБА_1 поклав грошові кошти в сумі 30000 грн. на депозитний рахунок у ПАТ АБ «Укргазбанк», а 21.08.2012 р. після фактичного припинення шлюбних відносин вказаний рахунок у банку ним був закритий з перерахуванням залишку по депозитному договору 30000 грн. на картковий рахунок відповідача.

Вказаними грошовими коштами відповідач розпорядився на власний розсуд, без згоди позивачки.

Докази, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що грошові кошти сумою 44911 грн. є його особистою власністю.

Твердження апелянта, що вказані гроші були одержані ним від продажу спадкового майна та переукладались на депозитні рахунки у різних банках, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ АБ «Укргазбанк» ґрунтуються на припущеннях.

Як вбачається з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 25 листопада 2004 року, ОСОБА_1 продав належний йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого другою Лубенською державною нотаріальною конторою 06.09.2001 р. за № 1950, житловий будинок з господарським будівлями, що розміщені на земельній ділянці, яка належить держфонду та знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Лубни, провул. Пархоменка, 28. Продаж цей було вчинено за суму 26158 грн.

Проте, походження вкладів у ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 24911 грн. та ПАТ АБ «Укргазбанк» на суму 20000 грн. від коштів, одержаних за продаж спадкового майна, належними та допустимими доказами у справі не підтверджено і суду цих обставин не доведено.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, оскільки відповідач по справі ОСОБА_1 не довів факту належності спірних коштів йому особисто, не спростував презумпції права спільної сумісної власності подружжя на банківські вклади загальною сумою 77000 грн., якими після фактичного припинення шлюбних відносин розпорядився без згоди іншого співвласника ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці грошові кошти обєктом права спільної сумісної власності сторін та виходячи з принципу рівності часток подружжя присудив на користь позивачки належну їй частку у праві спільної власності, що складає 38500 грн.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі доказів сторін та їх обєктивної оцінки, тому підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення судова колегія не находить.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б.Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_3

ОСОБА_4

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_5