Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"19" лютого 2014 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Давиденко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2013 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (надалі також позивач) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, (надалі також відповідач) про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач тривалий час користується послугами позивача з опалення та гарячого водопостачання, однак не оплачує дані послуги, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість за період з 01.10.2009 р. по 01.08.2013р. в сумі 9045 грн. 20 коп., яку просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що у відповідача утворилася заборгованість, яка складається з боргу за опалення в розмірі 6468,00 грн. та заборгованості за гаряче водопостачання у розмірі 2577,20 грн., вказала, що відповідач з будь-якими заявами про відмову від послуг теплопостачання до позивача не зверталась, у звязку з чим просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували посилаючись на те, що договору про надання послуг з теплопостачання з позивачем не укладала та таких послуг не отримує, вказала, що прилади опалення було демонтовано, в звязку з чим нею за власний рахунок було встановлено водонагрівач, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, вказана квартира забезпечується послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради.

З виписки з особового рахунку 056731 вбачається, що відповідач за період з 01.10.2009 р. по 01.08.2013р. за розрахунком позивача заборгував за опалення в розмірі 6468,00 грн. та за гаряче водопостачання у розмірі 2577,20 грн. (а.с.4).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином суд дійшов висновку, що між КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради як надавачем послуг з однієї сторони та відповідачами як споживачами наданих послуг з іншої сторони існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку.

Разом з тим, з копії акту «КВЖРЕП №10» Житомирської міської ради від 25.08.2005 року, вбачається, що в квартирі 95 по вул. Селецькій працівниками КВЖРЕП №10 було демонтовано прилади опалення в залі, кухні та кімнаті з причин виходу із ладу (а.с.21).

Відповідно до копії листа-повідомлення ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» №484 від 30.03.2011 року акт на відсутність у ОСОБА_4 приладів опалення було передано до ЖТКЕ для перерахунку за спожите тепло (а.с.22).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не користувалась послугами позивача з опалення з 2005 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за опалення у період з жовтня 2009 по серпень 2013 рік не підлягають задоволенню.

При цьому, судом не береться до уваги посилання відповідача та його представника на ненадання позивачем послуг з гарячого водопостачання у період з жовтня 2009 по серпень 2013 рік, оскільки з наявного в матеріалах справи акту відключення гарячого водопостачання (а.с.29) вбачається, що відповідача було відключено від гарячого водопостачання 15.08.2013р., інших доказів в обгрунтування своїх заперечень відповідачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що випливає із норм ч.1 ст.11 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання в розмірі 2577,20 грн. обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 65 грн. 36 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 509, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.13, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", суд

В И Р І Ш И В :

Позов Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги централізованого теплопостачання у розмірі 2577 (дві тисячі пятсот сімдесят сім) грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 65 (шістдесят пять) грн. 36 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К. В. Шалота