Справа № 361/9778/13-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/5236/14 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба
Категорія 29 24.11.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка А.С.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулась в Броварський міськрайонний суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Свій позов обґрунтувала тим, що, 18 вересня 2011 року перебуваючи в стані алкогольного спяніння, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автомобільній дорозі здійснив наїзд на позивача, що знаходилась поблизу автомобіля із увімкненими аварійними сигналами і за яким на відстані близько 50 метрів був встановлений трикутний знак аварійної зупинки, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження.

На лікування та діагностичне обстеження позивач витратила 2 900 грн. 00 коп., також внаслідок ДТП було пошкоджено належне їй майно (одяг), на суму 1 900 грн. 00 коп. Крім того, внаслідок ДТП, їй було заподіяно і моральну шкоду, яка виразилася у спричиненні незручностей, порушенням звичного ритму життя, душевних та фізичних стражданнях, яку остання соцінює в 20 000 грн.

З урахуванням вищевикладеного та те, що джерело підвищеної небезпеки зареєстроване за ОСОБА_4, проте фактично належить подружжю на праві спільної сумісної власності, позивач звернулась до суду з вказаним позовом у якому просила стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 4 800 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп., а також судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вище зазначеним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2014 року скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заподіяної моральної шкоди та судових витрат, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись в районі 47км. + 300 м. автодороги Київ-Чернігів, в межах Броварського району, Київської області не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, що стояв на проїзній частині з увімкненими аварійними сигналами та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка знаходились поблизу вказаного автомобіля.

З акту судово-медичного обстеження №156 від 29 грудня 2011 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 наслідок вищевказаної ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забійної рани на обличчі, підшкірної гематоми правого стегна, забоїв та підшкірних гематом на правих верхніх та нижніх кінцівках, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоровя.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами застрахована ПрАТ Страхова компанія «Лафорт» відповідно до полісу серії АА №6751323, терміном на 1 рік - з 07 вересня 2011 року по 06 вересня 2012 року, з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого 50 000 грн. та за шкоду, заподіяну життю і здоровю 100 000 грн. з нульовою франшизою.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як визначено у ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 22.1 ст. 22 вище вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров»ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, повязана з лікуванням потерпілого, шкода повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, шкода повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.

Так як згідно полісу, серії АА №6751323 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», а вказаний позивачем розмір, завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Лафорт», то за таких обставин, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що обовязок по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної позивачу, повністю повинен бути покладений на ПрАТ «СК «Лафорт».

Так як таких вимог до страхової компанії ОСОБА_1 не заявляла, то суд першої інстанції на законних підставах відмовив їй в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заподіяної їй матеріальної шкоди.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком Броварського міськрайонного суду Київської області про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заподіяної їй моральної шкоди так як вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, так як відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров»я, в зв»язку з чим вона лікувалась та зазнала душевних страждань, у неї порушився звичайний уклад життя. Все це вимагає від неї докладати додаткових зусиль для організації свого життя та самоконтролю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачів заподіяної моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і заподіяну моральну шкоду необхідно стягнути з особи, яка її завдала, тобто з ОСОБА_2, як особи, винній в скоєні дорожньо-транспортної пригоди, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає що її розмір повинен складати 2000 грн.

Так як колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_6 заподіяної моральної шкоди, то підлягають стягненню у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 15 грн. 49 коп.

В рещті позовних вимог, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін так як воно є законним.

Керуючись ст. ст. 307, 9, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року скасувати в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. заподіяної моральної шкоди, а також судовий збір в сумі 15 грн. 49 коп.

В решті, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: