Справа № 454/3053/13 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5799/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі: Головуючого судді: Ванівського О.М.,

Суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта(ПАТ "ВТБ Банк") Марко І.Є.,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2013р. позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 звернулись в суд із позовом до ПАТ "ВТБ Банк", третя особа - інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області в якому просили: визнати недійсним кредитний договір №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року, укладений між ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" та ОСОБА_7 з моменту його вчинення; визнати недійсним договір поруки №10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008, укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008р. з моменту його вчинення; визнати недійсним договір поруки №10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008р. з моменту його вчинення; визнати недійсним іпотечний договір від 02 липня 2008р. укладеного з ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_7; визнати недійсним іпотечний договір від 04 липня 2008р. укладеного з ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_7; визнати недійсним іпотечний договір від 04 липня 2008р. укладеного з ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_7; визнати недійсним іпотечний договір від 04 липня 2008р. укладеного з ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_4; застосувати до сторін правочину двохсторонню реституцію.

В подальшому в квітні 2014р. позивачі подали заяву про зміну підстав та предмету позову, в якій просили: розірвати кредитний договір №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року, укладений між ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" та ОСОБА_7 з моменту набрання рішення законної сили; визнати поруку ОСОБА_6 перед ПАТ "ВТБ Банк", яка виникла на підставі договору поруки №10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008, укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 такою, що припинилася з 13 липня 2011 року; визнати поруку ОСОБА_4 перед ПАТ "ВТБ Банк", яка виникла на підставі договору поруки №10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 такою, що припинилася з 13 липня 2011 року.

В обґрунтування змінених позовних вимог позивачі зазначили, що при укладенні кредитного договору № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року, ПАТ "ВТБ Банк" надав неповну інформацію, у розумінні ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" України (в редакції яка діяла на момент підписання кредитного договору) по відношенню до позичальника ОСОБА_7 та поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а відтак свідомо, всупереч вимогам чинного законодавства України, ввів в оману Поручителів стосовно обсягу їх відповідальності, згідно договірний зобов'язань. Крім цього, положення кредитного договору № 10.100/08-КЛ суперечать нормам Закону України "Про захист прав споживачів" та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, а тому кредитний договір № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року підлягає розірванню. Враховуючи той факт, що протягом шести місяців з моменту скерування поручителям ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вимоги про повне виконання боргових зобов'язань ОСОБА_7 перед ПАТ "ВТБ банк", Банк не звернувся із позовом до суду до поручителів про стягнення з останніх заборгованості, згідно боргових зобов'язань ОСОБА_7, а тому дія договору поруки 10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008 року та договору поруки 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008 року повинна бути припинена.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 червня 2014 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_4 - задоволено.

Розірвано кредитний договір №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року, укладений між ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" та ОСОБА_7 з моменту набрання рішення законної сили.

Визнано поруку ОСОБА_6 перед ПАТ "ВТБ Банк", яка виникла на підставі договору поруки №10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008, укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 такою, що припинилася з 13 липня 2011 року.

Визнано поруку ОСОБА_4 перед ПАТ "ВТБ Банк", яка виникла на підставі договору поруки №10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 такою, що припинилася з 13 липня 2011 року.

Рішення суду оскаржила представник ПАТ "ВТБ Банк" - Гончарова У.І..

В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що судом винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права при не повно з'ясованих обставин справи. Зазначає, що суд в оспорюваному рішення дійшов хибного висновку про те, що поручителі користуються всіма правами позичальника, помилково не прийняв до уваги положення статті 651 ЦК України, за якими право на звернення до суду із позовом про розірвання договору мають лише сторони цього договору, розглянув позов неналежних позивачів та виніс оспорюване рішення. Також зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині визнання договорів поруки припиненими з 13.07.2011 року, оскільки судом не взято до уваги, що рішеннями Апеляційного суду Львівської області по справі №1328/2-2623/11 та Апеляційного суду Львівської області по справі №22-ц- 1022/12 з Позивачів стягнуто суми заборгованості за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01 липня 2008 року, а тому у відповідності ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Із врахуванням наведеного просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В судове засідання позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_4, представник третьої особи - інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 211 - 216), що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу(далі-ЦПК) України, розглянути справу у їх відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з таких підстав.

Згідност.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач ПАТ "ВТБ Банк" надав неповну інформацію, у розумінні ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" України (в редакції яка діяла на момент підписання кредитного договору) по відношенню до позичальника ОСОБА_7 та поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а відтак позовна вимога про розірвання кредитного договору № 10.100/08-КЛ, укладеного між ВАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_7 01.07.2008 підлягає до задоволення. Крім того, суд встановив, що 15.08.2011 року ПАТ "ВТБ Банк" вперше звернувся до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 як до поручителів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008, тобто після спливу шестимісячного строку з моменту пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому поруку 10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008р. та поруку 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008р. слід визнати такими що припинилися.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.07.2008 між ВАТ "ВТБ Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк") та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №10.100/08-КЛ про надання кредиту у формі не відновлювальної кредитної лінії.(а.с.24-30)

Відповідно до п. 1 Кредитного договору № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року ПАТ "ВТБ Банк" на умовах Кредитного договору надає ОСОБА_9 грошові кошти (Кредит) на наступних умовах: ліміт кредитної лінії - 1 450 000 (один мільйон чотириста п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів; цільове призначення - на споживчі потреби; строк кредитування - по 30 червня 2014 року (включно); процентна ставка - 16 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розірвавши вищезгаданий кредитний договір, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ч.2 ст.651 ЦК України, згідно якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, висновок суду про те, що поручителі користуються всіма правами позичальника, а відтак мають право на пред'явлення вимоги щодо розірвання кредитного договору, стороною якого вони не були суперечить вищезгаданим вимогам закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом в забезпечення виконання зобов'язань боржника ОСОБА_7, які виникають з умов кредитного договору №10.100/08-КЛ від 01 липня 2008р., а саме: повернення кредиту в розмірі 1450000 дол.США між ПАТ "ВТБ Банк" та поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_4 були укладені договори поруки. Відповідно до укладених договорів поруки 10.100/08-ДП-1 та 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008р., поручителі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати перед ВАТ (ПАТ) "ВТБ банк" по борговим зобов'язанням боржника - ОСОБА_7.(а.с.56-61).

Пунктом 2.4 договорів поруки 10.100/08-ДП-1 та 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008 року передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, банк має право звернутись до поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи частково. Поручитель здійснює погашення боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором у валюті кредиту.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

На думку колегії суддів, відсутні підстави для визнання договорів поруки припиненими із врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з листа-вимоги № 882/1700-04-2 від 10.01.2011 на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_4, отриманого поручителями 11.01.2011 ПАТ "ВТБ Банк" вимагає у 30-ти денний строк з дня отримання цієї вимоги погасити всю суму заборгованості по Кредитному договору 10.100/08-КЛ із змінами.(а.с.104)

15.08.2011р. ПАТ "ВТБ Банк" звернувся в суд із позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 як до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01.07.2008р..

Рішенням Апеляційного суду Львівської області по справі №22-ц-1022/12 від 05 липня 2012р. апеляційну скаргу ПАТ "ВТБ БАНК" задоволено, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позов ПАТ "ВТБ БАНК" до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в користь ПАТ "ВТБ БАНК" заборгованість за кредитним договором №10.100/08-КЛ від 01 липня 2008 року у розмірі 1 905 232,94 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 серпня 2011 року еквівалентно 15 186 992,83 грн.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Львівської області по справі №1328/2-2623/11 від 13 травня 2013р. апеляційну скаргу ПАТ "ВТБ БАНК" задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2007року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_9 в позовних вимогах. Позовні вимоги ПАТ "ВТБ БАНК" задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ "ВТБ БАНК" заборгованість за кредитним договором №10.100/08-КП від 01 липня 2008 року у розмірі 1 905 232,94 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 серпня 2011 року еквівалентно 15 186 992,83 грн.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Оскільки, вищезгадані судові рішення набрали законної сили, судом при їх винесенні встановлено обставини справи та відповідні їм правовідносини, а відтак такі не можуть оспорюватись у іншому процесі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та визнання договорів поруки такими, що припинилися.

Згідно роз'яснень даних в п.17 Постанови ПВС України від 24.10.2008 № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції з'ясовує чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. В п. 19 вищезгаданої постанови за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення, через неповне з'ясування обставин, що мають значення у справі, та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, 309, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" - задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 червня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та припинення договорів поруки - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець