Цивільне провадження № 2/428/1314/2014
Справа № 428/1988/14-ц
07 липня 2014 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі :
головуючого судді Комплєктової Т.О.,
при секретарі Волковій О.М.,
за участі позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи: Булачової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, -
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він проживає разом з відповідачем, 09.12.1989 року між ними було укладено шлюб. З 2001 року вони з відповідачем проживають за адресою: АДРЕСА_1. З 2001 року і по теперішній час вони мешкають в с. Мілуватка, нікуди не виїздили, склад їх сім'ї тільки поповнився у 2003 році, в них народився молодший син. Дружина під час вагітності перебувала на обліку лікаря- гінеколога в Сєвєродонецькій міській лікарні. Перші її пологи були тяжкими, вона народила сина з певними вадами, зараз він інвалід дитинства. Лікарі Сєвєродонецької міської лікарні її дуже добре знали і вона їм довіряла. Саме тому й народжувала другу дитину в лікарні м. Сєвєродонецьк. Поруч з нею були близькі люди: матір, сестра, брат. В цей час він доглядав за старшим сином, та був спокійний, що дружина не залишилася без уваги та підтримки рідних. Після виписки з пологового будинку забрав відповідача її молодший брат та разом з сином привіз додому в с. Мілуватка Сватівського району. У грудні 2013 року йому зателефонувала ОСОБА_4, мешканка АДРЕСА_2, та розповіла, що змушена забрати молодшого сина, ОСОБА_5, до себе на постійне місце проживання. Такі дії вона пояснила тим, що над дитиною встановлена її опіка. Він став з'ясовувати обставини, за яких вона могла це зробити. З'ясувалося, що його дружина, ОСОБА_3, у односторонньому порядку 11.01.2000 року розірвала шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане Сєвєродонецьким міським відділом РАЦС Луганської області. Він про ці дії дружини нічого не знав, рішення суду про розірвання шлюбу він не отримував, зі свого боку цей правочин у відділі РАЦС не здійснював. Після його звернення до служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрацїї з метою з'ясування обставин, за яких була призначена опіка над сином, йому стало відомо, що ОСОБА_5 перебуває на первинному обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради, як позбавлений батьківського піклування. Відповідач є інвалідом І групи, а відомості про батька дитини до свідоцтва про його народження, як з'ясувалося, були внесені зі слів матері, тобто на підставі ч. 1 cт. 135 Сімейного кодексу України. З самого народження і по теперішній час він займається його вихованням, навчанням та утриманням, переймається його долею, бере саму активну участь у його житті, взяв на себе функції як батька, так і матері, бо відповідач не в змозі обслуговувати себе, не говорячи вже про дітей. 10.01.2014 року ОСОБА_4 повторила свою спробу забрати у нього сина. Вона приїхала до них разом з начальником служби у справах дітей Сватівської РДА Васильєвою І. Г. та начальником відділення кримінальної міліції у справах дітей Сватівського PB ГУМВС Білоцерківським Р.В. Йому роз'яснили, що бабуся має законне право так вчинити, офіційно він дитині ніхто і мушу хлопчика відпустити. Але ОСОБА_5 сам не хоче їхати до бабусі у Сєвєродонецьк. Зважаючи на бажання дитини, комісія зробила висновок, що буде доцільним силоміць дитину не відбирати, а надати йому час для вирішення питання встановлення батьківства й приведення документів у відповідність до життєвих реалій. Він любить свого сина, хоче постійно піклуватися про нього, утримувати його, хоче бути частиною його життя, переживати з ним разом і радощі, і труднощі. Він має для цього всі умови і не можу допустити, щоб ОСОБА_5 виріс сиротою при живому батькові. ОСОБА_5 з самого народження проживає з ним, називає його татом, відчуває його любов та турботу. Він жодного разу не сумнівався у тому, що він його син. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить визнати його батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області; внести зміни в актовий запис № 883 від 18.12.2003 року про народження ОСОБА_5, зроблений Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, а саме: в графі «батько» вказати - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені в позові та пояснив, що він уклав шлюб з відповідачем 09.12.1989 року та з цього часу вони разом проживали спільно та вели спільне господарство. У 2001 році вони переїхали до с. Мілуватка Сватівського р-ну де продовжували проживати разом. У 1990 році у них народився старший син, який є інвалідом. У 2003 році народився молодший син - ОСОБА_5, якого дружина народжувала у м. Сєвєродонецьку. Він її у пологовому будинку не відвідував, оскільки доглядав старшого сина. З пологового будинку дружина разом з молодшим сином поїхала жити до своєї матері, і повернулася лише через місяць. Про те, що шлюб між ним та відповідачем розірвано ще у 2000 році він дізнався лише у 2013 році, а тому він весь час вважав, що він офіційно є батьком молодшого сина - ОСОБА_5. Але згодом з'ясувалося, що відомості про батька у актовий запис про народження сина записані зі слів матері, а тому юридично він не є батьком молодшого сина. У 2011 році його дружина захворіла та їй було встановлено першу групу інвалідності. А у 2013 році йому зателефонувала його теща і повідомила, що вона оформила опіку над ОСОБА_5, а тому має намір його забрати, оскільки юридично він йому ніхто. Але він любить свого сина, хоче постійно піклуватися про нього, утримувати його. Він має для цього всі умови і не може допустити, щоб ОСОБА_5 виріс сиротою при живому батькові. ОСОБА_5 з самого народження проживає з ним, називає його татом, відчуває його любов та турботу. Він впевнений, що він є батьком ОСОБА_5. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
Оскільки позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, тому судом 07.07.2014 року на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи Булачова О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважала за доцільне їх задовольнити та пояснила, що ОСОБА_4 звернулася до Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради з метою оформлення опіки над малолітнім ОСОБА_5 та надала відповідні документи з яких встановлено, що в актовому записі про народження дитини запис про батька внесений зі слів матері. На підставі наданих документів рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради над малолітнім ОСОБА_5 було встановлено опіку та призначено його опікуном ОСОБА_4 Вона декілька разів відвідувала дитину у час коли він проживав з бабусею, при цьому хлопчик не скаржився на бабусю, казав, що вона йому все купує, доглядає за ним. 03.01.2014 році бабуся звернулася до їх служби та повідомила, що співмешканець доньки побив останню та вона потрапила до лікарні. Згодом вона знову звернулася та казала, що оскільки вона є людиною похилого віку, то вже не може боротися за ОСОБА_5, що їй потрібно доглядати за донькою, яка є інвалідом та попросила зняти опіку. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона проживає у с. Мілуватка, Сватівського району та є сусідкою ОСОБА_1 з 2001 року, тобто з часу їх переїзду. Її родина спілкувалася з родиною ОСОБА_1 та їй відомо, що у їх родині були добрі відносини, вони жили нормально. У 2003 році у них народився молодший син - ОСОБА_5. ОСОБА_3 народжувала у м. Сєвєродонецьку, але після народження ОСОБА_5 проживав у с. Мілуватка разом з батьками. Згодом ОСОБА_3 було встановлено групу інвалідності. Їй відомо, що у період часу з 2001 року по грудень 2013 року сторони проживали разом в с. Мілуватка Сватівського району та вели спільне господарство. Позивач ОСОБА_1 з моменту народження постійно займався вихованням дітей. На її думку, позивач є рідним батьком ОСОБА_5, цей факт вона підтверджує.
Свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що вона є сусідкою родини ОСОБА_1 та спілкується з ними. Їй відомо, що в родині ОСОБА_1 були хороші відносини. ОСОБА_3 народжувала молодшого сина ОСОБА_5 у м. Сєвєродонецьку, та після його народження проживала з родиною у с. Мілуватка. ОСОБА_5 відвідував школу у с. Мілуватка. Приблизно з 2001 року по грудень 2013 року сторони проживали разом в с. Мілуватка Сватівського району та вели спільне господарство. На її думку, позивач є рідним батьком ОСОБА_5, оскільки він дуже на нього схожий.
Свідок ОСОБА_8., допитана в судовому засідання, пояснила, що вони з родиною підтримують дружні стосунки з родиною ОСОБА_1 вже близько 10 років. ОСОБА_3 взагалі була нормальною жінкою, але нібито жила у своєму світі, іноді сама з собою розмовляла, проте ОСОБА_1 ніколи не скаржився, усі побутові питання він вирішував самостійно. Потім у ОСОБА_3 стався напад і її забрали до лікарні. У період часу з 2001 року по грудень 2013 року сторони проживали р однією сім'ю в с. Мілуватка Сватівського району та вели спільне господарство. Їй відомо, що ОСОБА_5 для позивача є сенсом життя, він є його рідним батьком, на її думку, до чужої дитини ОСОБА_1 так би не відносився.
Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.
Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
В ході судового розгляду встановлено, що 09.12.1989 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Сєвєродонецьким РАЦС, що підтверджується штампом у копії паспорта Серії НОМЕР_1, виданого 04.02.2000 року Сєвєроденьким МВ УМВС України в Луганській області на ім'я ОСОБА_1
11.01.2000 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2, виданого Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області.
Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому батьком вказаний ОСОБА_1, матір'ю - ОСОБА_3.
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження згідно з частиною першої ст. 135 СК України, відомості про батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані за заявою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України.
Відповідно до ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Пленум Верховного Суду України, у Постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 3) роз'яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Згідно ст. 53 КпШС України, суд може встановити батьківство лише у разі доведення таких обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства позивачем (матір'ю дитини) і відповідачем до народження дитини; спільного виховання чи утримання ними дитини; наявності доказів, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства.
Згідно копії довідки Мілуватської сільської ради Сватівського району Луганської області № 127 від 04.02.2014 року, виданої ОСОБА_1, 1968 р.н., він зареєстрований в АДРЕСА_1 та до складу сім'ї за даною адресою входять проживаючі без реєстрації станом на 04.04.2014 року: син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3., син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До грудня 31.12.2013 року даною за адресою проживала без реєстрації дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4
Відповідно до копії характеристики ОСОБА_5, учня 4 класу Мілуватського ЗОШ І-ІІІ ступенів Сватівського району Луганської області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. В Мілуватській ЗОШ ОСОБА_5 навчається з першого класу. Батько ОСОБА_1 приділяє багато уваги вихованню своєї дитини. Часто приходить до школи, відвідує всі батьківські збори. ОСОБА_5 завжди охайно одягнений.
Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов життя Мулуватської сільської ради від 19.12.2013 року, за адресою: АДРЕСА_1, проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 Родина проживає у власному будинку, який складається з трьох кімнат. При будинку є присадибна ділянка в розмірі 0,16 га. Стан житлової площі задовільний.
В судовому засіданні з пояснень свідків ОСОБА_6., ОСОБА_8., ОСОБА_7 вбачається, що сторони у період часу з 2001 року по грудень 2013 року проживали разом у с. Мілуватка Сватівського району та вели спільне господарство. Позивач ОСОБА_1 з моменту народження постійно займався вихованням дітей, зокрема, ОСОБА_5.
Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 спільно проживав та вів з спільне господарство з ОСОБА_3 з 1989 року по грудень 2013 року, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 74, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 128 СК України, 53 КпШС України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Сєвєродонецька, Луганської області батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області.
Внести зміни в актовий запис № 883 від 18.12.2003 року про народження ОСОБА_5, зроблений Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, а саме: в графі «батько» вказати - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення в повному обсязі складено 09.07.2014 року.

Суддя Т. О. Комплєктова