Справа № 152/1691/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 листопада 2014 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Мазур В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та на утримання матері дитини,
23.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.07.2012 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однією сімєю вона та відповідач не проживають з серпня 2014 року.
Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання в розмірі по 300 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином ОСОБА_4 трирічного віку, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач проживає окремо від сімї, участі у вихованні сина не приймає, добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, а їй одній важко утримувати дитину, так як вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. В її та дітей утриманні допомагають батьки, оскільки дитину потрібно забезпечувати продуктами харчування, одягом, ліками.
Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, офіційно не працює, але їздить на тимчасові заробітки до Російської Федерації, тому його дохід носить нестабільний та мінливий характер. Добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, посилаючись на ті самі обставини. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання дитини, з часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття та на її утримання в сумі по 300 грн., з часу звернення до суду і до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку. Суду пояснила, що відповідач отримує дохід від тимчасових заробітків, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 500 грн. на утримання дитини та на своє утримання по 300 грн., викликаний тим, що син повинен отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Відповідач не надає допомоги на утримання сина з серпня 2014 року, тобто з того часу, як вони перестали проживати однією сімєю. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання дитини та на її утримання в сумі по 300 грн., так як є працездатним, фізично здоровим, працює, інших осіб на утриманні не має, а вона не може працювати та забезпечувати себе, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судових повісток та інформацією Укрпошти про відстеження пересилання поштових відправлень суду на його адресу (а.с.17, 33, 35), про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та повторно не зявився до суду без поважних причин.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не зявився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 122067 (а.с.4).
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 276036 (а.с.5).
Дитина сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок Рахнівсько-Лісової сільської ради від 18.09.2014 року за №№ 9104, 9105 (а.с.6-7).
Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, починаючи із серпня 2014 року, тобто з того часу, як сторони перестали проживати однією сімєю.
Позивачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку.
Також, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні позивачки, що відповідач фізично здоровий, працездатний, не працює, але отримує дохід від тимчасових заробітків, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, що не заперечується відповідачем, оскільки заперечень щодо позову відповідач не надав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.09.2014 року.
Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дитини та її утримання, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дитини, покладено саме на позивачку, з якою проживає син, що ставить її сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_5.
Як вбачається в судовому засіданні із пояснень позивачки та досліджених доказів, остання не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, не має необхідних засобів до існування, тому потребує матеріального утримання з боку відповідача.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтями 180-182, 184, 191 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина в повному обсязі, тобто в розмірі 500 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе весь обсяг витрат на утримання дитини, без участі відповідача, в тому числі на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, а відповідач від матеріального утримання дитини ухиляється.
Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2012 року, що вони мають спільного сина ОСОБА_3, утримання якого є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач з серпня 2014 року добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, що відповідач працездатний, фізично здоровий, інших осіб на утриманні не має, може утримувати дитину належним чином, на рівні з позивачкою.
З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні сина і весь обсяг обовязків по утриманню дитини покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови.
Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити аліменти в твердій грошовій сумі, а відповідач заперечень щодо цього на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.09.2014 року, суду не подав.
Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі 500 грн. щомісячно, починаючи з 23.09.2014 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення сином сторін повноліття.
При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання сином сторін коштів, необхідних для його життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б проживала з обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).
Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Оскільки судом встановлено, що позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, позбавлена засобів до існування, а також враховуючи, що з приводу стягнення аліментів на утримання матері дитини ОСОБА_1, відповідач заперечень до суду не подав, то суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на утримання позивачки 300 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку, теж підлягає задоволенню, з огляду на те, що позивачка не працює та не має доходу для власного утримання, а відповідач фізично здоровий, працездатний, отримує дохід від тимчасових заробітків, тому має змогу утримувати дружину до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку.
Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 224-227 ЦПК України, на підставі ст.ст.84, 180-184, 191 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та на утримання матері дитини задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 23.09.2014 року і до повноліття дитини, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 300 (триста) гривень щомісячно, починаючи з 23.09.2014 року, до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя