№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6907/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Слащуку А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів за минулий час та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам за минулий час та пені. Свої вимоги обґрунтовувала, тим, що вона з 28 вересня 1996 року по 22 серпня 2002 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2002 року відповідач був зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку на утримання сина. Аліменти відповідач не виплачував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 84 539 грн. 29 коп. та неустойку (пеню) в розмірі 24 974 грн. за період з вересня 2002 року включно, а також судові витрати по справі.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14 березня 2014 року задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів за минулий час та пені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість по сплаті аліментів за період з 1 серпня 2008 року по 31 липня 2013 року в розмірі 56595 грн.59 коп. та пеню в розмірі 6818 грн.34 коп. за період з 1 лютого 2009 року по 31 грудня 2012 року, а всього 63413 грн.93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в сумі 634 грн.13 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів за період з 1 серпня 2008 року по 31 липня 2013 року в розмірі 16 074, 91 грн. та пеню за період з 1 лютого 2009 року по 31 грудня 2012 року, з урахуванням контрозрахунку заборгованості, сімейного та матеріального стану, обов'язку утримувати непрацездатних батьків, дружину та малолітню доньку, які проживають разом з ОСОБА_3 Розстрочити сплату заборгованості за аліментами та неустойку, враховуючи його матеріальний та сімейний стан.

В апеляційній скарзі послався на незаконність та необґрунтованість рішення з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неправильності встановлених обставин, що мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки.

Так зокрема зазначив, що у даному спорі відповідно до ч.1 ст. 194 СК України аліменти на користь ОСОБА_4 можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.Позивач же надала суду копію дубліката виконавчого листа, виданого 21 липня 2008 року, при цьому не надала жодних доказів, які б свідчили про дату пред'явлення даного виконавчого листа до виконання, що унеможливлює визначення такої дати.Крім цього, судом не правильно було застосовано норми ст. 195 СК України, оскільки на день ухвалення рішення у матеріалах справи були наявні докази його працевлаштування на даний момент та відомості по заробітній платі. Незважаючи на це, суд першої інстанції в порушення ч.1 та ч.2 ст. 195 СК України вирахував суму заборгованості виходячи з даних виконавчої служби.

В судові засідання призначені на 11 червня 2014 року, 4 серпня 2013 року, 1 жовтня 2014 року, 14 жовтня 2014 року ОСОБА_4 не з»явилася, будучи повідомленою про день та час розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, яке зазначеною нею в позовній заяві, причини своєї неявки суду не повідомила, у зв»язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність.

ОСОБА_3 в попередніх засіданням апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити. В засідання призначене на 14 жовтня 2014 року не з»явився без повідомлення причини неявки. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе закінчити розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з»явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1996 року по 22 серпня 2002 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір»ю.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 11 вересня 2002 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 /4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 4 вересня 2002 року і до його повноліття.

12 червня 2008 року ухвалою Святошинського районного суду м.Києва вирішено видати дублікат виконавчого листа.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість по сплаті аліментів має бути стягнута з ОСОБА_3, починаючи з серпня 2008 року ( моменту видачі дублікату виконавчого листа) по липень 2013 року в сумі 56595 грн.59 коп., з урахуванням сплачених відповідачем сум в період з 1 серпня 2008 року по 31 липня 2013 року. Крім того, суд першої інстанції вважав вимоги про стягнення неустойки обґрунтованими, оскільки відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів в період з 1 лютого 2009 року по 31 грудня 2012 року, у виді пені, розмір якої зменшив до 6818 грн.34 коп.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки до таких суд прийшов внаслідок неправильного застосування норма матеріального права при неповному з»ясуванні обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Як убачається з матеріалів виконавчих проваджень № 1038/16 від 29 липня 2008 року, № 1284/16 від 10 квітня 2014 року відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, які витребувані були апеляційним судом, постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва від 30 липня 2008 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 12 червня 2008 року Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1 / 4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 4 вересня 2002 року і до його повноліття ( а.с.148).

В межах цього провадження державним виконавцем розрахована заборгованість ОСОБА_3 по аліментах з вересня 2002 року, яка станом на 1 вересня 2013 року становить 84539 грн.28 коп ( а.с.8-12).

Як пояснив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 з проведеним державним виконавцем розрахунком він не згоден, але дії державного виконавця не оскаржував у передбаченому розділом VII ЦПК України порядку.

Відповідно до ч.3 ст.194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Згідно із ст.187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Аналіз наведених правових норм, дає підстави вважати, що заборгованість за аліментами може бути стягнута за рішенням суду у разі, якщо заборгованість, яка утворилась при сплаті аліментів у порядку ст.187 СК України не буде платником погашатися. В такому разі одержувач аліментів має право звернутися до суду із заявою про стягнення заборгованості.

Отже, за наявності виконавчого листа на виконанні у відділі державної виконавчої служби, відсутності заперечень з боку стягувача щодо розрахованої державним виконавцем заборгованості по аліментах, у суду першої інстанції були відсутні підстави стягувати з відповідача ОСОБА_3 заборгованість по аліментах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів в період з лютого 2009 року по грудень 2012 року.

Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості, з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За доведеності обставин обізнаності ОСОБА_3 про необхідність сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, та відсутності доказів на підтвердження їх сплати, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача пені, розмір якої судом правильно визначено в сумі 13636 грн.68 коп. за період з лютого 2009 року по грудень 2012 року.

Суд першої інстанції, враховуючи вимоги ч.2 ст.196 СК України, якими передбачено можливість суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 до 6818 грн.34 коп.

В цій частині висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. Що стосується доводів апеляційної скарги щодо невірно розрахованої суму неустойки у зв»язку з невірним розрахунком суми заборгованості за аліментами, колегія суддів їх відхиляє, оскільки розрахунок заборгованості проведений державним виконавцем платником аліментів у встановленому законом порядку не оспорено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за аліментами , в частині стягнення неустойки рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14 березня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за аліментами за період з 1 серпня 2008 року по 31 липня 2013 року в сумі 56595 грн.59 коп. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14 березня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пені у зв»язку з несплатою аліментів в розмірі 6818 грн.34 коп. за період з 1 лютого 2009 року по 31 липня 2013 року залишити без змін.

Зменшити розмір судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави з 634 грн.13 коп. до 243 грн.60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: