АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 15 травня 2014 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитною карткою у розмірі 18 110грн.11коп. Рішенням Ленінського райсуду м. Дніпропетровська від 15.05.2014р. у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПРИВАТБАНК відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПРИВАТБАНК просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

23.11.2007р. ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з заявою про надання йому послуги КРЕДИТКА Быстрые наличные та отримання 3000грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 13% на місяць на залишок заборгованості з щомісячною комісією 3,5 %. Погашення заборгованості по кредиту передбачалось шляхом внесення коштів на карту або списанням коштів з дебетової картки №6335 (а.с.7,16).

За відомостями ПАТ КБ ПРИВАТБАНК ОСОБА_3 свої зобовязання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22.11.2013р. виникла заборгованість у розмірі 18 110грн.11коп., яка складалась з 2209грн.12коп. заборгованості за сумою кредитного ліміту; 8262грн.41коп. заборгованості за відсотками; 6300грн. заборгованості по комісії; 500грн. та 838грн.58коп. штрафів у вигляді фіксованої та процентної частини (а.с.4-6). З наданих банком розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку ОСОБА_3 вбачається, що останнє поповнення карткового рахунку та надходження готівки на погашення заборгованості у сумі 500грн. надійшло від ОСОБА_3 14.11.2008р., після чого 29.07.2009р. банком двічі здійснено повернення на рахунок ОСОБА_3 штрафів у розмірі 500грн. кожний, а 24.12.2009р. на рахунок банком зараховано 75грн.52коп. на підставі своєї службової операції (а.с.4-6,28-33).

Відповідно до вимог ст.ст.256, 257ЦК України законодавцем визначено відповідні строки, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, зокрема, три роки складають загальну позовну давність, а дин рік скорочену позовну давність для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За положеннями ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК про стягнення заборгованості.

Посилання ПАТ КБ ПРИВАТБАНК в апеляційній скарзі на неправильність рішення суду першої інстанції безпідставні та суперечать як наведеному чинному законодавству, так і дійсним обставинам справи. За положеннями ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. Перебіг позовної давності для банку починається від дня, коли у нього, як кредитора, виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання у звязку з його невиконанням або неналежним виконанням. Останнє погашення заборгованості здійснено ОСОБА_3 14.11.2008р. Інші грошові суми на рахунок ОСОБА_3 надходили від самого банку у результаті його перерахунків та службових операцій, остання з яких відбулась 24.12.2009р. Проте банк звернувся до суду лише 16.12.2013р., тобто, більше через 5 років після останнього погашення заборгованості самим боржником та через чотири роки після останнього перерахування на рахунок ОСОБА_3 коштів самим банком. Факт прострочення заборгованості банку був достовірно відомий з моменту її виникнення, що підтверджується наданими ним же відомостями щодо руху на рухунку ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги банку щодо автоматичного лонгування договору на 12 місяців, не можуть бути прийняті до уваги у звязку зі спливом строку позовної давності, перебіг якої почався з моменту, коли ОСОБА_3 перестав виконувати свої зобовязання щодо погашення кредитного ліміту.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому його рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 15 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5