Провадження № 2/521/5306/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси

в складі:головуючого судді - Роїк Д.Я.,

при секретарях - Чайковській О.В., Гречко І.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог) стягнути з кожного з відповідачів по 77 500 грн., в якості грошової компенсації вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться в спільній частковій власності позивача та відповідачів.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. ОСОБА_1 пояснив, що необхідність вирішення питання стягнення з інших співвласників вартості належної йому 1/3 частини квартири обґрунтовується тим, що йому необхідна термінова операція, кошти на яку можливо отримати лише від продажу належної йому 1/3 частини квартири, яку технічно неможливо виділити в натурі, а тому єдиним варіантом поділу спільного майна, є стягнення з інших власників квартири вартості його частки. Також позивач зазначає, що він у квартирі не проживає, йому чиняться перешкоди з боку відповідачів щодо користування квартирою, за свою частину квартири справно сплачує комунальні послуги, у відповідачів натомість велика заборгованість зі сплати за комунальні послуги, його неодноразові спроби домовитися з відповідачами щодо продажу квартири та поділу коштів виявилися невдалими, тому він вирішив звернутися до суду.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що визнають право позивача на отримання грошової компенсації в розмірі вартості його частки у спільному майні та погоджуються з вартістю квартири, яка наведена у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 419 від 18.12.2013 року, але виплатити позивачу 77 500 грн. в них не має матеріальної можливості, виплатити позивачу компенсацію на їх думку можливо буде після продажу спільної квартири, проти цього вони не заперечують, але з приводу продажу квартири вони з позивачем не змогли домовитися.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 жовтня 1992 року позивач подарував своєму синові - ОСОБА_4, квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 27 червня 1996 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, р/н № 2-4010, згідно якого позивач та відповідачі отримали у власність по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1, є спільною частковою власністю сторін.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Аналогічний правовий висновок було наведено за подібних правовідносин в ухвалі Верховного суду України від 15.02.2012 р. по справі 6-45964сво10, яка була постановлена за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 419 від 18.12.2013 року, виділ в натурі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, виходячи з діючих жилих і санітарно-гігієнічних вимог, передбачених ДБ 11 В. 2.2.- 15- 2005 «Житлові будівлі» - технічно неможливий, квартира неподільна. Також експертом було визначено, що дійсна вартість квартири складає 465 000 грн., тобто вартість 1/3 частки становить 155 000 грн.

За таких обставин позивач має право на отримання з відповідачів грошової компенсації вартості належної йому частки у спільному майні в розмірі 155 000 грн. Оскільки частки відповідачів у спільному майні рівні, стягненню з кожного з них на користь позивача підлягає сума в розмірі 1/6 вартості квартири - 77 500 грн. У зв'язку із отриманням позивачем компенсації вартості його частки у спільному майні його право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 припиняється, одночасно з цим у кожного з відповідачів додатково до належних їм часток у квартирі виникає право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності судового процесу, суд не може виходити за межі позовних вимог, тому роз'яснює відповідачам про можливість, після виплати грошової компенсації позивачу, звернутися до суду з позовом щодо припинення права власності за ОСОБА_1 та визнання у рівних частках за ОСОБА_2, ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Доводи відповідачів про те, що наданий час в них немає фінансової можливості виплатити позивачу грошову компенсацію вартості 1/3 частики квартири суд не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина відповідно до закону не впливає на права позивача щодо отримання грошової компенсації.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Крім того, суд при винесенні рішення виходив з положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідачі визнали обґрунтованими позовні вимоги позивача, а також його право на отримання грошової компенсації та погодилися з її розміром, яка була встановлена в експертному висновку.

Також слід зазначити, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про сплату позивачем комунальних послуг за 1/3 частину спільної квартири, про те, що позивач є інвалідом ІІ групи, перебуває на диспансерному спостереженні в Одеському обласному онкологічному диспансері з 20.10.2005 р. у зв'язку з раком лівої нирки Т1N0М0, І-ї стадії, 8 листопада 2005 року у позивача була видалена ракова пухлина лівої нирки. При обстеженні в серпні 2013 р. було виявлено дві рецидивні пухлини лівої нирки, у зв'язку з чим позивач потребує та йому рекомендовано хірургічне втручання, не проведення хірургічного втручання загрожує його здоров'ю.

Тобто, під час розгляду справи позивач довів сумлінне виконання обов'язків щодо утримання спільного майна та необхідність продажу належної йому частки квартири. Хоча зазначені обставини і не впливають на обсяг прав позивача щодо виділу своєї частки з спільного майна або щодо отримання грошової компенсації з інших співвласників, суд вважає за необхідне надати їм оцінку, оскільки сторони посилались на них під час розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 183, 316, 317, 319, 358, 361, 364 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 77500 (сімдесят сім тисяч п'ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 77500 (сімдесят сім тисяч п'ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: