Справа № 2-4726/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2014 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - О.С. Губерначук

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, -

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_3, який діє в інтересах позивача, звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, просив суд, з урахуванням уточненого позову, вселити позивача у квартиру АДРЕСА_1, визнати ОСОБА_1 членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1, зобов'язати Сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Солом'янського РВ ПМУ УМВС України в м. Києві зареєструвати за постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1992 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_4, яка нині померла. ОСОБА_2 є її сином. Після смерті дружини позивач залишився проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де і мешкав до 3 липня 2014 року, але відповідач 3 липня 2014 року поки позивач знаходився на лікуванні в Іспанії виламав замок та зайшов у квартиру, поміняв всі замки та не надав йому дублікатів ключів. Відзначено, що незважаючи на те, що протягом трьох років позивач оплачував всі комунальні послуги та приймав участь у всіх загально прибудинкових заходах, але відповідач не навідувався з 2012 року в цій квартирі. Позивач також зазначив, що на даний час змушений тимчасово проживати у сусідів, тому що за місцем його реєстрації АДРЕСА_2 мешкає його стара мати, яка дуже хвора та не можливо там жити.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги з уточненням підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, при цьому надав письмові заперечення на позов, де зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу на праві власності на підставі договору про розподіл спадкового майна від 17 січня 2011 року, а отже, відповідач є власником даної квартири, а не наймачем, та вважає, що посилання позивача на положення ст.64 ЖК Української РСР є хибними та такими, що не підлягають застосуванню у даних правовідносинах. Крім того, позивач з відповідачем не проживають спільно та не пов'язані спільним побутом, тим паче у них відсутні взаємні права і обов'язки. Відповідач жодним чином не визнає позивача членом своєї сім'ї та заперечує проти такого твердження. Відзначено, що на підтвердження оплати позивачем комунальних послуг до заяви про уточнення позовних вимог додаються копії рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги. Однак, відповідач вважає, що дані рахунки самі по собі жодним чином не свідчать про оплату позивачем комунальних послуг, а лише зазначають вартість, тому є не належними та не допустимими доказами по даній справі. Тим паче, жодним чином не вказують на право користування позивача квартирою АДРЕСА_1 та право вселення до неї. Більше того, у відповідача є інформація щодо наявності зареєстрованого за позивачем нерухомого майна, зокрема житлових приміщень. А твердження позивача щодо відсутності у нього приміщення для проживання є таким, що не відповідає дійсності та вказує на неповагу до суду. За таких обставин, на думку відповідача, слід відмовити повністю у задоволенню позову позивача.

Суд вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 08 травня 1992 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №341.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №422.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчене 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №2-40, а також отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину грошових вкладів, посвідчене 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №2-45, та отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину автомобіля «Мерседес-Бенз», посвідчене 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №2-44.

В подальшому, згідно договору про розподіл спадкового майна після смерті ОСОБА_4, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №2-51, ОСОБА_1 переходять на праві власності: гараж АДРЕСА_3; автомобіль марки «Мітсубіші», випуск 2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_1; грошові вклади з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у відділенні №63 ВАТ «ВіЕйБі Банк» м. Києва на рахунках НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, а до ОСОБА_2 перейшло право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль марки «Мерседес-Бенз», випуск 2002 року, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно довідки ЖБК «Колос» №39 від 04.07.2014 ОСОБА_1 з дня реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав з нею в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріали справи містять копії рахунків по сплату за житлово-комунальні та нші послуги квартири за адресою: АДРЕСА_1, де прізвище платника значиться ОСОБА_1 Крім того, наявна довідка ЖБК «Колос» №42 від 11.07.2014, згідно якої ОСОБА_1 проживаючи за адресою: АДРЕСА_1, останні 7 років вчасно сплачував за комунальні послуги і утримання будинку і прибудинкової території і заборгованості не мав і не має на теперішній час.

Згідно довідки ЖБК «Колос» вх.№45 від 21.07.2014 ОСОБА_1 дійсно проживає та не прописаний в АДРЕСА_1; особистий рахунок значиться за ОСОБА_4 Також у довідці зазначено, що у вказаній квартирі зареєстровані та не проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтвердили доводи позивача про обставини, що ОСОБА_2 змінив замки вхідних дверей та не надає доступу до спірної квартири.

Крім того, в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 надав пояснення по справі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384-385 КК України, однак суд не приймає до уваги його покази як свідка по справі, так як він є зацікавленою особою в результаті розгляду справи.

Відповідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК України).

Судом беззаперечно встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами по справі, що власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_2

Згідно ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Судом також встановлено, що сторони по справі разом не проживали та не проживають разом, не пов'язані спільним побутом, у них відсутні взаємні права і обов'язки. Крім того, відповідач жодним чином не визнає позивача членом своєї сім'ї та заперечує проти такого твердження.

Згідно зі ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи все вище вказане, з урахуванням наявних на даний час у справі доказів суд приходить до висновку, що позивач не є членом сім'ї відповідача, а також відповідач не є наймачем, а власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, сторона позивача також посилається на те, що відповідач змінив замки на вхідних дверях у квартиру, проте надати ключі від вхідних дверей відмовляється, чим порушує право позивача на проживання у спірній квартирі.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Такий захист може бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право.

Суд діє в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що право позивача відповідачем не порушено, так як позивач не є власником або співвласником спірної квартири, не є членом сімї власника квартири, крім того, між сторонами по справі було укладено договір про розподіл спадкового майна, де вони досягли згоди щодо всіх істотних умов, а отже, позовні вимоги щодо вселення до спірної квартири та щодо реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.16, 316, 317, 321 ЦК України, ст.64, 150, 156 ЖК Української РСР, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні - протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя - Г.О. Козленко