АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2097/14 Справа № 204/381/13- ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 42
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2014 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 21 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні домоволодінням, про виселення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні домоволодінням №87-а по вул. Чухновського у м.Дніпропетровськ шляхом виселення та зняття його з реєстрації. В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що домоволодіння належить їм на праві власності. ОСОБА_2 вселився та зареєструвався у ньому у звязку з укладенням шлюбу зі ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 перестав бути членом їх родини, проте його проживання створює перешкоди для реалізації їх наміру щодо відчуження домоволодіння. У червні 2013 року позивачі уточнили свій позов, обґрунтувавши раніше заявлені вимоги про виселення відповідача неможливістю проживання з ним у звязку з його антисоціальною поведінкою.

Рішенням Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ від 21.11.2013р. позовні вимоги задоволено, ухвалено усунути позивачам перешкоди у користуванні домоволодінням №87-а по вул. Чухновського у м.Дніпропетровськ шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та виселити його з вказаного домоволодіння. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на доведеність систематичного порушення ОСОБА_2 правил співжиття, неможливості проживання позивачів з ним в одному домоволодінні та безрезультативність вжитих до нього заходів запобігання та громадського впливу.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Домоволодіння №87-а по вул. Чухновського у м.Дніпропетровськ належить на праві власності ОСОБА_3 (Лосєвій), ОСОБА_4, ОСОБА_5, у тому числі, ОСОБА_3 ? частина на підставі договору дарування від 7.08.2003р. та 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.2008р., а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - по та 1/6 частині на підставі свідоцтв про право на спадщину від 12.12.2008р., (а.с.12-20).

25.04.2008р. зареєстровано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а 17.02.2009р. зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 у домоволодінні №87-а по вул. Чухновського у м.Дніпропетровськ (а.с.8,11,25-29,32). 30.01.2009р. у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6 (а.с.33). 29.10.2012р. шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ (а.с.31).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до вимог закону.

Враховуючи зазначені вимоги закону, встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 вселився і проживав у домоволодінні №87-а по вул. Чухновського у м.Дніпропетровськ у якості члена сім'ї ОСОБА_3 та у передбаченому законом порядку набув право на користування вказаним житлом.

З матеріалів справи вбачається, що фактично даний спір виник у звязку з тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_2 перестав бути членом її сім'ї, а сімя ОСОБА_3 має наміри продати домоволодіння у звязку з переїздом на інше місце проживання. Саме вказані причини зазначені самими позивачами у своїх письмових позовних заявах.

Проте припинення шлюбних відносин зі ОСОБА_2 не свідчить про автоматичне припинення і його права користування житловим приміщенням, яке він набув на законних підставах. Після розірвання шлюбу за ОСОБА_2, як колишнім членом сім'ї зберігається набуте ним право користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Після предявлення первинного позову позивачі уточнили його та просили виселити відповідача на підставі ст.116 ЖК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 116, ст.157 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку можуть бути виселені, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Між тим, матеріали справи не містять доказів тому, що ОСОБА_2 систематично руйнував чи псував жиле приміщення, або використовував його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робив неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу до нього виявились безрезультатними. Посилання у рішенні суду першої інстанції на існування відмовного матеріалу з приводу звернення ОСОБА_3 до органів міліції не свідчать про факт систематичного порушення ОСОБА_2 правил співжиття. Відповідною постановою від 10.10.2012р. у порушенні кримінальної справи відмовлено та встановлено наявність конфлікту між ОСОБА_3 ОСОБА_2 на грунті їх неприязних відносин. Після цього конфлікту шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, що останньою не заперечувалось, а навпаки, підтверджено. Не містять матеріали справи і доказів тому, що до ОСОБА_2 застосовувались заходи запобігання чи громадського впливу, і саме у звязку з навмисним порушенням ним правил співжиття, після яких він повторно допустив такі ж порушення.

Не містять матеріали справи і доказів тому, що саме поведінка ОСОБА_2 робить неможливим проживання із ним в одному будинку, оскільки позивачі самі не бажають проживати у належному їм будинку. Так, позивачі зазначали, що приводом звернення до суду є їх намір переїхати на інше місце проживання, а перешкодою до продажу належного їм будинку і є проживання та реєстрація у ньому ОСОБА_2 ОСОБА_6 співвласників домоволодіння ОСОБА_5 фактично вже постійно проживає у м.Севастополі, про переїзд до м.Севастополя на постійне проживання безпосередньо у своїх позовних заявах зазначається і іншими співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У цих же заявах ними зазначено і про існування конфлікту з ОСОБА_2, який не бажає добровільно звільнити належний їм будинок. Про наявність конфлікту з ОСОБА_3, повязаного з їх особистими відносинами, незгодою з припиненням шлюбних відносин та розлученням зі спільним сином заявив у судовому засіданні апеляційного суду і ОСОБА_2 Таким чином встановлені обставини свідчать, що звернення до суду про виселення ОСОБА_2 повязане з наміром продажу позивачами належного їм будинку у м.Дніпропетровськ та виїздом до іншого міста. Тобто, зазначені обставини свідчать, що дійсним мотивом позову про виселення ОСОБА_2 не є його поведінка, яка робить неможливим проживання з ним позивачів. Фактичним приводом до виселення ОСОБА_2 є реалізація наміру позивачів продати житловий будинок, що виключає його виселення з заявлених ними підстав.

Враховуючи встановлені обставини, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України підстав для виселення ОСОБА_2 не вбачається, а тому позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні домоволодінням, про виселення ОСОБА_2 з домоволодіння №87-а по вул. Чухновського у м.Дніпропетровськ та зняття його з реєстрації.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 21 листопада 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні домоволодінням, про виселення та зняття з реєстрації.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :