АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-796/ 3131 Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко В.В.
2014 рік Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробничий центр» ТОР»

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробничий центр» ТОР» про визнання майнових прав на об'єкт інвестування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом та вказувала, що між нею та ТОВ «НВЦ «ТОР» укладено інвестиційний контракт, проте, відповідач взяті на себе зобов'язання до цього часу не виконав, у зв'язку з чим просила суд визнати за нею майнові права на об'єкт інвестування - нежиле (офісне) приміщення загальною площею 250,00 кв.м, розташоване на 10 поверсі, за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано за нею майнові права на об'єкт інвестування - нежиле (офісне) приміщення загальною площею 250,00 кв.м, розташоване на 10 поверсі, за адресою АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2013 року стягнуто з ТОВ «НВЦ «ТОР» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 3441 грн.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «НВЦ» ТОР»подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_1 майнові права наоб'єкт інвестування загальною площею 200 кв.м. на 10 поверсі за адресою АДРЕСА_1.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що додатковою угодою, яка була укладена між ОСОБА_1 та ТОВ «НВЦ «ТОР» не було визначено розташування приміщення площею 250 кв.м. на 10 поверсі за адресою АДРЕСА_1., а сторонами не було узгоджено місце розташування додаткового приміщення та не підписано план - схеми таким чином сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов додаткової угоди.

Окрім того, ОСОБА_1 не зверталасьдо ТОВ «НВЦ «ТОР» з вимогою щодо узгодження характеристики додаткових 50 кв.м. та підписання план - схеми.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали заперечення на апеляційну скаргу.

Представник ТОВ «НВЦ «ТОР» в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився. Про місце та час розгляду справи, відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України, повідомленийналежно, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб,які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково - технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Згідно зі статтями 7, 18, 19 цього Закону держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав та законних інтересів її суб'єктів. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режим держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально - побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вбачається, що майновими правами, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, примо власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Статтею 190 ЦК України визначено, що майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права га обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визначаються речовими правами.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» зазначено, що управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов'язується збудувати один або декілька об'єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об'єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов'язується здійснювати фінансування будівниці на цих об'єктів будівництва на умовах договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 цього Закону в договорі має бути передбачене зобов'язання забудовника уступити управителю майнові права па нерухомість, яка є об'єктом будівництва, у разі виникнення обумовленою цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов'язань перед управителем.

Статтею 13 цього Закону визначено, що система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об'єкт інвестування, майнових прав на ці об'єкти інвестування за договором про уступку майнових прав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між ОСОБА_1. та ТОВ «Науково- виробничий центр «ТОР» було укладено інвестиційний контракт № 7-I від 18.12.2006 року щодо інвестування та будівництва нежилого (офісного) приміщення загальною площею 200,00 кв. м, 10 поверх, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-10).

Відповідно до п. 2.1. інвестиційного контракту відповідач зобов'язується своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора, збудувати і передати нежиле (офісне) приміщення, що буде знаходитись в будинку за адресою: АДРЕСА_1, а інвестор зобов'язується забезпечити відповідне фінансування будівництва зазначених об'єктів інвестування та прийняти їх на умовах інвестиційних контрактів.

ОСОБА_1 належним чином виконала свої зобов'язання за контрактами, що підтверджується довідкою ГОВ «Науково-виробничий центр «ТОР» від 23.01.2007 року про оплату 100 % загальної площі 200.00 кв.м нежилого приміщення (а.с. а.с. 13).

19.04.2010 року у зв'язку із порушенням відповідачем обов'язків щодо строків будівництва та передачі у власність об'єктів інвестування між нею та ТОВ «Науково-виробничий центр «ТОР» було укладено додаткову угоду № 1 до інвестиційного контракту № 7-І від 18.12.2006 року, відповідно до якої інвестор додатково отримує у власність нежилі приміщення га змінено строк закінчення будівництва та передачі у власність об'єкту інвестування не пізніше 01 січня 2013 року. Загальна площа об'єкту інвестування відповідно до додаткової угоди № 1 до інвестиційного контракту № 7-1 від 18.12.2006 року становить 250 кв.м

Згідно п. З та п. 4 Додаткової угоди № 1 від 19.04.2010 року сторони домовилися про те, що характеристика та розміщення додаткового приміщення, яке отримує інвестор відповідно до п. 2.1 цієї угоди буде узгоджено сторонами додатково шляхом підписання план-схеми, після підписання якої замовник взяв на себе зобов'язання видати інвестору нову довідку про 100% оплату об'єкту інвестування, в якій буде зазначена загальна площа об'єктів інвестування.

На момент звернення ОСОБА_1 із позовом до суду, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо строків будівництва та передачі у власність позивачки об'єктів інвестування площею 250,00 кв.м. не виконав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про визнання за нею майнових прав на об'єкт інвестування ґрунтується на законі, є доведеною у встановленому законом порядку та підтверджується зібраними у справі доказами.

Таких висновків суд дійшов після повної та всебічної перевірки обставин справи, належної оцінки доказів, з огляду на що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Є необґрунтованими посилання апелянта на відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 майнових прав на додаткові 50,00 кв.м нежитлового приміщення на 10 поверсі за адресою АДРЕСА_1, відповідно до Додаткової угоди № 1 до інвестиційного контракту № 7-І від 1 8.12.2006 року, оскільки на даний час вказана Додаткова угода № 1 є чинною, не розірвана, не визнана у встановленому законом порядку недійсною, а тому обов'язкова для обох сторін.

Інші доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи є безпідставними на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробничий центр» ТОР» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді