АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/3246/14 Головуючий І інстанції: Іващенко С.О.
Справа № 645/919/14-ц Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей,-

в с т а н о в и л а:

02 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі - 2000 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. В подальшому позовні вимоги уточнила, та просила стягнути аліменти на неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 700 грн. щомісяця, доньок - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - 650 грн. щомісячно, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - 650 грн. щомісячно, починаючи з 04 лютого 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що від шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано 04.05.1991 року, мають трьох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньок - ОСОБА_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею. ОСОБА_1 не надає в повному обсязі матеріальної допомоги на утримання дітей.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, у розмірі 700,00 грн., щомісячно, починаючи з 04 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття; неповнолітньої ОСОБА_5, у розмірі 650,00 грн., щомісячно, починаючи з 04 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття; неповнолітньої ОСОБА_4, у розмірі 650,00 грн., щомісячно, починаючи з 04 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання дітей до їх повноліття.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядом справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.05.1991 року та мають трьох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (свідоцтво про народження 1-ВЛ № 182141 виданого 27.07.2001 р.), і доньок - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (свідоцтво про народження 1-ВЛ ь 254020 виданого 24.07.2003 р.) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (свідоцтво про народження 1-ВЛ № 254019 виданого 24.07.2003 р.), відповідач є батьком дітей.

Сімя мешкає у одній квартирі, сторони харчуються окремо один від одного. Усі троє неповнолітні діти, на утримання яких позивачка просила стягнути з відповідача кошти, на цей час знаходиться на утриманні останнього, вони разом харчуються, батько дає дітям кошти на сніданки у школі.

Щодо позивача, то вона харчується окремо з сином, який є повнолітньою особою, участі в утриманні неповнолітніх дітей не приймає.

Про вказані обставини сторони повідомили судову колегію в ході розгляду справи в апеляційному порядку.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, як це передбачається вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_2, на виконання вимог процесуального закону не надала належних та допустимих доказів щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків відносно неповнолітніх дітей, а навпаки підтвердила, що саме ОСОБА_1, утримує їх матеріально, займається їх виховуванням.

З урахуванням конкретних обставин по справі, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, та, формально пославшись на зазначені в рішенні нормативно-правові акти, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а це у свою чергу потягло за собою ухвалення рішення, яке не відповідає положенням ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Посилання позивача на той факт, що вона бажає розлучитися з відповідачем, після розлучення матиме можливість, отримуючи аліменти, займатися вихованням дітей, судова колегія до уваги не приймає, розцінює їх критично.

Неповне зясування судом обставинам, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи та, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, судова колегія вважає за необхідне рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за недоведеністю позову.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді