АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9674/14 Справа № 183/7107/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м. Дніпропетровськ

18 листопада 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор Світлана Юріївна, про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 27.10.2011 року вона уклала з ОСОБА_6 договір довічного утримання, відповідно до умов якого відповідачка брала на себе зобов'язання забезпечити її, позивачку, житлом, шляхом збереження права безкоштовного довічного проживання у відчужуваній квартирі; забезпечити щоденне триразове калорійне харчування (сніданок, обід і вечеря); вартість продуктів визначена, виходячи з середніх цін на продукти в період їх придбання; забезпечити придатним для носіння одягом та взуттям; надавати побутові послуги (прання білизни - один раз на місяць, послуги перукарні - один раз на місяць); забезпечити належними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів, у разі смерті поховати її, позивачку; сума матеріального забезпечення за згодою сторін визначена у розмірі 900,00 гривень. У зв"язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору довічного утримання, позивачка просила суд вказаний договір розірвати, визнати за нею право власності на квартиру по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено, вирішено розірвати договір довічного утримання від 27 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Маймор С.Ю., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 2776. Вирішено визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 114,70 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27 жовтня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, у письмовій нотаріальній формі, укладено договір довічного утримання, згідно умов якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_6 належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язалася забезпечити ОСОБА_7 житлом, шляхом збереження права безкоштовного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечити щоденне триразове калорійне харчування (сніданок, обід і вечеря); вартість продуктів визначена, виходячи з середніх цін на продукти в період їх придбання; забезпечити придатним для носіння одягом та взуттям; надавати побутові послуги (прання білизни - один раз на місяць, послуги перукарні - один раз на місяць); забезпечити належними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів, у разі смерті поховати її. Сума матеріального забезпечення за згодою сторін визначена у розмірі 900,00 грн. на місяць (а.с.5-6).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2011 року, вищевказана квартира, належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання від 27.10.2011 (а.с.7 - 8).

Місцевим судом, з урахуванням представлених сторонами письмових доказів та показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, встановлено факт неналежного виконання відповідачкою своїх обов'язків за вказаним вище договором довічного утримання.

Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд правомірно встановив факт неналежного виконання відповідачкою своїх обов'язків за договором довічного утримання та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апелянта щодо належного виконання умов договору довічного утримання є безпідставними та спростовуються представленими у справі доказами, яким місцевим судом надано належної детальної оцінки.

Так, суду не подано жодного доказу надання відповідачкою позивачці ОСОБА_7 щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 900,00 грн., а також іншого догляду визначеного умовами договору.

Суду надані чеки, які свідчать про те, що відповідач іноді придбавала ліки (чеки від 05.2012 року, 09.2012 року, 04.2013 року, 11.2013 року (а.с.23)), іноді побутову хімію (04.2012 року, 05.2012 року, 07.2012 року, 11.2012 року, 07.2013 року, 08.2013 року, 09.2013 року, 11.2013 року (а.с.24)) і кожного місяця, з 01.12.2012 року по 01.12.2013 року, придбавала продукти харчування на суму 200-300 гривень. Наведене свідчить лише про часткове виконання умов договору, оскільки сума щомісячного грошового утримання, відповідно до умов договору, складає 900,00 гривень. Однак, доказів відповідного грошового утримання відповідачем суду надано не було, як не було надано доказів і виконання інших умов договору щодо забезпечення щоденного триразового калорійного харчування (сніданок, обід і вечеря), забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, надання побутових послуг (прання білизни - один раз на місяць, послуг перукарні - один раз на місяць).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідачкою визнано факт невиконання нею у 2014 році умов договору довічного утримання, а також наявність неприязних стосунків з позивачкою, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання від 18.11.2014 року.

Доводи апелянта про те, що позивачка не витрачала тривалий час коштів власної пенсії не спростовують висновків місцевого суду про встановлення факту неналежного виконання відповідачкою умов договору довічного утримання.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на правильне застосування районним судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.П.Красвітна

Судді С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь