У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Павліченко С.В., Куцина М.М.,

при секретарі Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2014 року ,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, звернувся з позовом до ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», яким просить визнати дії відповідача щодо підняття ставки по кредитному договору незаконними та такими, що здійсненні з порушенням п.2.3.1 кредитного договору №VKSWGA00000106 від 15.04.2008 року; зобовязати відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених коштів по кредитному договору №VKSWGA00000106 від 15.04.2008 року за процентною ставкою, яка діяла на час укладення кредитного договору, а саме станом на 15.04.2008 року та стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 100,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 15 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VKSWGA00000106 на суму 121 440,00 гривень, із сплатою 1,38% в місяць за користування кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних з кінцевим терміном погашення до 15 квітня 2023 року. Вважає, що банком при підвищені розміру відсоткової ставки в односторонньому порядку за користування кредитом були порушені умови п.2.3.1 Договору та вимоги чинного законодавства.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи грубим порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу з підстав зазначених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши подані документи та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції, на підставі матеріалів справи, вірно встановлено, що 15 квітня 2008 року між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VKSWGA00000106 у розмірі 121 440,00 гривень, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,38% в місяць, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних та кінцевим терміном погашення 15 квітня 2023 року.

Позивачу ОСОБА_2 як позичальнику згідно договору було надано копію кредитного договору №VKSWGA00000106 від 15.04.2008 року та додатки №1 і №2 до договору, тобто детальний опис загальної вартості кредиту і графік погашення заборгованості по кредиту від 15.04.2008 року (а.с.5-8).

Також судом встановлено, що укладений сторонами кредитний договір з додатками відповідає діючому цивільному законодавству, містить всі суттєві умови, повну і детальну інформацію про права і обовязки його учасників, порядок отримання і повернення кредиту, розмір платежів, відповідальність сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору відповідають нормам цивільного законодавства, не суперечать іншим актам цивільного законодавства, а тому мають виконуватися сторонами. Відповідно до умов кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Проти зазначених умов позивач не заперечував і незгоди з його умовами не виявляв. Крім того, відповідно до положень п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Однак суду не надано доказів, що позивач після укладання договору скористався наданим правом на відкликання згоди на укладання договору.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України було доповнено ст.10561, набрав чинності з 09 січня 2009 року.

Згідно з п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.3 ст.653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Отже, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонні порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом Україна від 12 грудня 2008 року №661-VI, який набрав чинності 10 січня 2009 року, а саме підвищення відбулося з дотриманням процедури, передбаченої договором.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 121 440,00 гривень відсотків за користування кредитом у розмірі 1,38% в місяць, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних та кінцевим терміном погашення 15 квітня 2023 року.

22 жовтня 2008 року банком прийнято рішення про збільшення процентної ставки за користування кредитом до 17,64% річних, а починаючи з 01 лютого 2009 року до 29,04%, про що повідомив позичальника належним чином. Повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку було надіслано ОСОБА_2, про що свідчить лист банку та реєстр відправки заказаної кореспонденції (а.с.49-50,77-81). Передбачена договором та законом процедура була дотримана.

З вказаного слідує, що рішення про збільшення розміру процентної ставки банком прийнято відповідно до договору та чинного на той час законодавства, при цьому боржник був повідомлений про таку зміну.

Відповідно до положень ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, доводи, викладені в апеляційні скарзі, на думку колегії суддів, не є істотними та висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись статтею 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_1, якій діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: