Справа № 734/3115/13-ц Провадження № 22-ц/795/129/2014 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Бузунко О.А. Доповідач - Зінченко С. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко С.П.
суддів:Кузюри Л.В., Ішутко В.М
при секретарі:Шкарупі Ю.В.
за участю:представника позивача - ОСОБА_5 відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Козелецького районного суду від 28 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне акціонерне товариство «Телеканал «Інтер», про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

30 вересня 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , на телеканалі «Інтер» в програмі «Подробности» був показаний сюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». В цьому сюжеті, з посиланням на слова відповідача-колишнього сільського голови ОСОБА_6, кореспондентом каналу було сказано, що нібито в Козелецькому районі Чернігівської області, позивач « цар та бог» завдяки своїм тісним зв»язкам з владою, при цьому начебто вона демонструвала фотографію з відомими політиками, внаслідок чого отримала в оренду землю по ціні нижчою ніж інші фермери. Зазначений сюжет також був розміщений в мережі Інтернет на офіціальному сайті телеканалу « Інтер». Вказує, що зазначені відомості не відповідають дійсності, оскільки вона не могла показувати фотографії, які взагалі не існують. Крім того вказує, що вона дійсно орендує землю для ведення сільського господарства, проте орендну плату сплачує більше ніж інші

орендарі по Чернігівській області. Вважає, що відповідач, використовуючи засоби масової інформації, розповсюдив про нею інформацію, яка не відповідає дійсності, та характеризує її, як нечесного підприємця та непорядну людину, посилаючись на норми ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000 грн. та судові витрати.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, оскільки він висловлював оціночні судження відносно позивачки, а не поширював відносно неї недостовірну інформацію. Крім того, позивач посилається на то, що позивач не просила захистити її порушене особисте немайнове право, а тільки стягнути моральну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач поширив неправдиві відомості про те, що ОСОБА_7 є нечесним підприємцем та непорядною людиною, що на думку суду спричинило їй моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК УКраїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом ст..277 ЦК України, ст..32 Конституції України та ст..10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як зазначено в п.18 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідач повинен довести, що поширена інформація є достовірною, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до п. 25 вказаної Постанови, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Згідно ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Статтями 3,4,6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на засіданні Комітету міністрів Ради Європи, зазначено, що політічні діячи та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконують або виконували свої функції.

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2013 року позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. При цьому позивачка посилалась на те, що відповідач, використовуючи засоби масової інформації, розповсюдив про нею інформацію, яка не відповідає дійсності, та характеризує її, як нечесного підприємця та непорядну людину. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2, на телеканалі «Інтер» в програмі «Подробности» був показаний сюжет, з посиланням на слова відповідача-колишнього сільського голови ОСОБА_6, кореспондентом каналу було сказано, що нібито в Козелецькому районі Чернігівської області, позивач « цар та бог» завдяки своїм тісним зв»язкам з владою, при цьому начебто вона демонструвала фотографію з відомими політиками, внаслідок чого отримала в оренду землю по ціні нижчою ніж інші фермери. Зазначений сюжет також був розміщений в мережі Інтернет на офіціальному сайті телеканалу « Інтер». Вказуючи, що відповідач розповсюдив про неї відомості, які не відповідають дійсності, просила стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Згідно ст..280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідач заперечував факт розповсюдження недостовірної інформації, стверджував, що позивачка дійсна показувала йому фотографії, де вона зображена з відомими політиками України.

Допитані за клопотання відповідача в апеляційному суді свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказаний факт не підтвердили.

Заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди, позивачка не просила спростувати недостовірну інформацію та порушити її немайнові права.

У п.27 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Також Пленум роз»яснив, що відповідно до п.4 частини другої ст..23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо наприклад добровільно опубліковано спростовання, яке задовольняє позивача.

Проте, при вирішенні спору суд наведених роз»ясень, вимог закону та обставин справи в повній мірі не врахував та прийшов до передчасного висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди, тому рішення суду підлягає скасуванню, а вимоги позивача залишенню без задоволення.

Отже, апеляційний суд, з врахуванням наведених обставин, вимог закону приходить до висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивач не заявляла вимоги щодо поновлення порушеного особистого немайнового права, а тому вимога про стягнення моральної шкоди не може бути заявлена самостійно і є передчасною.

За вказаних обставин ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті позовних вимог про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст..ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2013 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: