Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1568/14-ц
Провадження № 2/553/772/2014
У Х В А Л А

Іменем України

17.06.2014м. Полтава
Ленінський районний суду м. Полтави в складі:

Головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Моторній М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, на користь позивача суму боргу за договором позики від 09.01.2011 року 120 000 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 16172,05 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання зобовязання, а саме: 9 961,65 грн., суму інфляційних витрат за несвоєчасне виконання обовязків у розмірі 2 400,00 грн, всього 148 533,70 грн., стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму боргу за договором позики від 17 січня 2011 року 120 000,00 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 16172,05 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання зобовязання, а саме: 9 892,61 грн., суму інфляційних витрат за несвоєчасне виконання обовязків у розмірі 3960,00 грн., а всього 150 024,66 грн., суму боргу за договором позики 16508,97, три відсотки річних за час прострочення виконання зобовязання, а саме: 7 121,94 грн., суму інфляційних витрат за несвоєчасне виконання обовязків у розмірі 3185,00 грн., а всього 149315,91 грн., суму боргу за договором позики 24 500,00 дол. США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 16.04.2014 року складає 279 204,45 грн. 45 коп., пеню за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 37627,59 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання зобовязання, а саме: 13 417,55 грн., суму інфляційних витрат за несвоєчасне виконання обовязків у розмірі 10330,56 грн., а всього 340 580,15 грн. та стягнути з відповідачів суму боргу за договором позики 86 000,00 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 11554,62 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання зобовязання , а саме: 2 572,93 грн., суму інфляційних витрат за несвоєчасне виконання обовязків у розмірі 2 924,00 грн., а всього103 051,55 грн.

22 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно в межах суми позову 891505 грн. 97 коп., що належать відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що не вжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі, оскільки відповідачі можуть здійснити відчуження належного їм майна з метою уникнення цивільно правової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у

справі.

Суд, вислухавши представника позивача за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2, яка підтримала вказану заяву та наполягала на її задоволенні, дослідивши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, в межах суми позову 891 505 грн. 97 коп., що належать відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 такою що підлягає до задоволення за наступних обставин.

ОСОБА_1 у поданій до суду заяві просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на рухоме та нерухоме майно в межах суми позову 891 505 грн. 97 коп., що належить відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 стверджуючи, що останні можуть незаконно розпорядитися належним їм на праві власності майном з метою уникнення в подальшому цивільно правової відповідальності щодо відшкодування йому суми боргу за договорами позики у сумі 891 505 грн. 97 коп., що в подальшому може призвести до неможливості виконання рішення по справі.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Також ч. 3 ст.151 УПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Все вищезазначене надає суду підстави припустити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи, що орієнтовна вартість майна, вказана у заяві та належного відповідачам, не перевищує ціну позову суд приходить до висновку щодо накладення арешту на майно зазначене в даній заяві.

Також, суд враховує принцип співмірності та приходить до висновку, що необхідно накласти арешт та заборонити відчуження на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Таким чином, вимоги заявника щодо забезпечення позову є законними та обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на майно квартиру № 165, що розташована за адресою: проспект Вавілова,13/42, м. Полтава, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Накласти арешт на рухоме майно: автомобіль марки Москвич (ИЖ 2715), д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4.

Накласти арешт на рухоме майно: автомобіль марки Daewoo Nexia, д.н.з.ВІ 5386 АР, що належить на праві власності ОСОБА_4.

Накласти арешт на рухоме майно: автомобіль марки Газель (ГАЗ 2705), д.н.з. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4.

Копію ухвали для виконання в частині накладення арешту на нерухоме майно направити до Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції.

Копію ухвали для виконання в частині накладення арешту на рухоме майно направити до Відділення РЕР ДАІ з обслуговування м. Полтава та Полтавського району.

Копію ухвали суду після її виконання направити ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5