Справа № 495/8342/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 грудня 2014 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Матяш Т.Л.

при секретарі - Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 49,0 кв.м., житловою - 30,0 кв.м., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що даний будинок вона в 1997 році та в 1999 році подарувала своєму сину - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Нотаріальним шляхом ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, однак, ОСОБА_2 зруйнував подарований будинок та збудував новий, не встигнувши зареєструвати право власності на новостворений будинок.

З таких підстав, нотаріус не зміг видати свідоцтво про право на спадщину за законом, що змусило ОСОБА_1 звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи сповіщалася належним чином, в представленій суду заяві просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався.

Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.

У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис № 807.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з копією спадкової справи 2/2013, 27 травня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким, позивач успадкувала після смерті сина земельну ділянку АДРЕСА_1, загальною площею 0,082 га.

На підставі договору дарування будинку від 15.04.1997 року, реєстровий номер 1358, та договору дарування від 25.02.1999 року, спадкодавцю належав житловий будинок АДРЕСА_1, літ. «А». З довідки КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 09.08.2013 року № 1407 вбачається, що спадкодавець зруйнував подарений йому будинок та збудував новий літ. «З», однак, державна реєстрація права власності не проводилась.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»(п.п.23,24) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов може бути задоволено, оскільки нотаріальним шляхом позивач позбавлена можливості отримати право власності на зазначене майно, через відсутність документів, а не визнання за нею права власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, порушує її права як спадкоємця та власника земельної ділянки.

Керуючись ч.3 ст. 79, ч.1 ст. 90 ЗК України, ст.ст.321, 328, 1218, 1261 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст 10, 11, 174, 209, 213, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що складається з: житловий будинок літ. «З» загальною площею 49,0 кв.м., житловою - 30,0 кв.м., душ літ. «К», вбиральня літ. «Л», гараж ілт. «О», навіс літ. «П», споруди № 1-5.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: