Дата документу 12.03.2014
ЄУ № 420/332/13-ц
Провадження №2/420/5/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.

при секретарі Виходцевій А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Новопсков цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором №LGXRRX17850778 від 03.09.2007 року у розмірі 22649,05 грн., а також судові витрати у розмірі 229,40 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, на заявлених позовних вимогах наполягають.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають. В наданому до суду запереченні, відповідач зазначила, що вимоги позивача не засновані на нормах матеріального права та не підлягають задоволенню, оскільки пропущено загальний строк позовної давності до основної заборгованості, строк позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заява позичальника та умови надання кредиту, на які посилається позивач як на договір, не можуть бути належними доказами, та між ними не вбачається звязку, оскільки дані документи не містять найменування слова «договір», та надані умови не містять дати та підпису відповідача. Жодних пояснень від позивача з приводу того, що дана заява, призводить до укладення договору, не було. Також не було пояснено самих умов надання кредиту (як саме нараховуються проценти, комісія, пеня та штрафні санкції). Крім того, ніяких умов надання споживчого кредиту фізичним особам, вона не підписувала. Жодних копій чи оригіналів документів щодо надання споживчого кредиту при його отриманні, їй надано не було. Також жодних повідомлень про заборгованість ні в письмовому, ні в усному вигляді, від позивача не надходило.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

03.09.2007 року між позивачем ПАТ КБ Приватбанк, що є правонаступником всіх прав та обовязків ЗАТ КБ Приватбанк, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір №LGXRRX17850778 (далі Договір).

Зазначений Договір у чинність ст.1054 ЦК України є кредитним та складається з Заяви позичальника (далі Заява) та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (далі Умови).

Згідно умов Договору позивач надав відповідачу строковий кредит у сумі 2880,00 грн. на строк 12 місяців з 03.09.2007 року по 03.09.2008 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 38,88 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 480,00 грн. в обмін на зобовязання відповідача з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в обумовлені строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 3 по 8 число кожного місяця відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 294,99 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Відповідно до п.3.2.2. та п.3.2.3. Умов відповідач зобовязаний погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви, а також сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п.4.1., 4.2. даних Умов та Тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Згідно п.4.2. Умов при порушенні відповідачем зобовязань по погашенню кредиту, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.3.3 даних Умов, відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяві. Розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються відповідачем окремо понад зазначену в Заяві суму щомісячного платежу по Кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Згідно п.4.7. Умов при непогашенні кредиту в строки, установлені в Заяві і п.п.3.2.2, 3.3.3 даних Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.4.2 даних Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п.5.1. Умов при порушенні відповідачем будь якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, позивач має право нарахувати, а відповідач зобовязується сплатити позивачу пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови кредитного договору та графік погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого, утворилася заборгованість відповідача перед позивачем.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості позивача за договором №LGXRRX17850778 від 03.09.2007 року, станом на 22.02.2013 року сума боргу відповідача перед позивачем склала 22649,05 грн., з яких: 2319,12 грн. заборгованість за кредитом; 9233,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 388,80 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 9153,29 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1054,72 грн. штраф (процентна складова).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка.

У чинність ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом.

Судом встановлено, що наданий відповідачу кредит є споживчим, за умовами якого останньою був придбаний товар, що підтверджується накладною ПП ОСОБА_2 № 21 від 03.09.2007 року.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення 7 частини 13 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У чинність ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що п.5.5 Умов передбачено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами 5 років.

На підставі вищезазначеного, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності по виконанню відповідачем зобовязання за договором №LGXRRX17850778 від 03.09.2007 року.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 27.03.2013 року, то строк позовної давності, у чинність ст.530 ЦК України, підлягає застосуванню з 28.03.2008 року, та вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період з 03.09.2007 року по 27.03.2008 рік, не підлягають задоволенню у звязку із пропуском строку позовної давності, встановленого Умовами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України по справі № 6-116 цс 13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що 05.11.2007 року, відбулося перше порушення боржником (відповідачем) умов договору, тобто з даної дати позивач дізнався про порушення свого права, але доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, позивачем не надано.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кожний прострочений платіж окремо з 28.03.2008 року: 1385,69 грн. заборгованість за кредитом (2319,12 грн. (сума заборгованості за кредитом станом на 22.02.2013 рік) 933,43 грн. (сума заборгованості за кредитом станом на 28.03.2008 рік)); 8882,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (9233,12 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 22.02.2013 рік) 350,50 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 28.03.2008 рік)); 194,40 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом (388,80 грн. (заборгованість по комісії за користування кредитом станом на 22.02.2013 рік) 194,40 грн. (заборгованість по комісії за користування кредитом станом на 28.03.2008 рік)); 9112,51 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (9153,29 грн. (пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором станом на 22.02.2013 рік) 40,78 грн. (пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором станом на 28.03.2008 рік).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 2 ст.616 ЦК України передбачено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Враховуючи, що згідно розрахунку заборгованості про порушення зобовязання банк дізнався 05.11.2007 року, але звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 27 березня 2013 року, тобто більш ніж через пять років після початку порушення зобовязання і більш ніж через чотири роки після закінчення 03.09.2008 року строку виконання зобовязання, до цього будь яких заходів щодо стягнення заборгованості з відповідача не приймав, чим сприяв збільшенню розміру неустойки за кредитним договором, суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме розумності та справедливості, вважає можливим на підставі ч.2 ст.616 ЦК України та ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням заборгованості за тілом кредиту станом на 22.02.2013 року у розмірі 2319,12 грн. зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача з 9112,51 грн. до розміру тіла кредиту, а саме, до 2319,12 грн.

Пунктом 5.3. Умов передбачено, що при порушенні відповідачем строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Отже, з урахуванням перерахунку заборгованості відповідача перед позивачем за договором кредиту, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача штраф в розмірі 500 грн. а також 5% від суми заборгованості, згідно п.5.3. Умов, у розмірі 639,09 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1385,69 грн. (заборгованість відповідача за кредитом) + 8882,62 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом) + 194,40 грн. (заборгованість по комісії за користування кредитом) + 2319,12 грн. (пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором) = 12781,83 грн. х 5% = 639,09 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача у чинність ст.ст. 526, 530, 549, 610-612, 614, 1054 ЦК України, підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 13920,92 грн. (1385,69 грн. (заборгованість відповідача за кредитом) + 8882,62 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом) + 194,40 грн. (заборгованість по комісії за користування кредитом) + 2319,12 грн. (пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором) + 500 грн. (штраф фіусована частина) + 639,09 грн. (штраф процентна складова)).

Що стосується посилання відповідача на пропущення строку позовної давності позивачем за договором №LGXRRX17850778 від 03.09.2007 року, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спірний договір укладений 03.09.2007 року по 03.09.2008 рік, та саме з 03.09.2008 року необхідно рахувати строк позовної давності, суд вважає їх безпідставними, оскільки у чинність ч.1 ст.259 ЦК України, та відповідно до Умов договору (п.5.5.) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами 5 років.

Що стосується посилання відповідача, щодо пропущення подачі позову про стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки пройшов один рік, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст.610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України та Умов договору (п.5.3.) розмір штрафу за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, визначений у розмірі 500 грн., та 5% від суми позову.

Таким чином, нарахування штрафів, відповідно до умов договору (п.5.3.) було проведено при підготовці позовної заяви, тобто в межах строків позовної давності.

Відповідно до ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Також ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Твердження відповідача стосовного того, що: Заява позичальника та умови надання кредиту, на які посилається позивач як на договір, не можуть бути належними доказами, та між ними не вбачається звязку, оскільки дані документи не містять найменування слова «договір»; надані умови не містять дати та підпису відповідача; не було пояснено позивачем, що дана заява, призводить до укладення договору; не було пояснено умов надання кредиту; ніяких умов надання споживчого кредиту фізичним особам, вона не підписувала; жодних копій чи оригіналів документів щодо надання споживчого кредиту при його отриманні, їй надано не було, спростовуються Заявою позичальника, яка підписана позивачем, що не спростовано нею, відповідно до якої, відповідач дала згоду, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між нею та банком кредитно заставний договір, та підтверджує, що вся надана інформація достовірна. Також вона ознайомилась та згодна із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), які були надані їй у письмовій формі, та своїм підписом вона підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором №LGXRRX17850778 від 03.09.2007 року у розмірі 13920,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк сплачену суму судового збору у розмірі 140,99 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: