№ 308/5412/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.06.2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі - Химинець О.Я .,

з участю позивача - ОСОБА_1,

прокурора Валько Д.

представника третьої особи - ОСОБА_2В ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - Орган Опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав , -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - Орган Опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свій позов позивач мотивував тим, що 10 лютого 2001 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у них 01 лютого 2003 року народився син - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ФМ №149470 від 19 лютого 2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Оскільки спільне життя у сторін не склалося, то згодом шлюб між ними було розірвано. Факт розірвання шлюбу підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 серпня 2011 року, яке набрало законної сили.

Після розірвання шлюбу син за рішенням суду залишився проживати з позивачкою . Разом з цим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.08.2011 р. також було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь поивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 (шістсот) грн. щомісячно й до досягнення дитиною повноліття. Однак ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини не сплачує.

Крім того, починаючи з 2004 року відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не забезпечує доступу до культурних та духовних цінностей. Оскільки після народження сина, Відповідач почав проживати окремо від неї та дитини, а через деякий час знайшов собі іншу жінку і поміняв своє місце проживання, з 2005 року будь-який зв'язок з ним припинився.

Невиконання аліментних зобов'язань додатково підтверджує злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та від піклування про неї, що порушує права дитини на нормальне виховання.У звязку з наведеним позивач звернулась до суду та просила позбавити відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні позивач позов з наведених у ньому мотивів підтримала та просила суд такий задовільнити.

Відповідач в судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи був повідомленим.

Представник третьої особи та прокурор в судовому засіданні вирішення спору залишили на розсуд суду.

Заслухавши осіб, які брали участь у судовому засіданні, які не заперечили проти розгляду справи за відсутності відповідача , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так у судовому засіданні встановлено, що 10 лютого 2001 року між ОСОБА_1Ф та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у них 01 лютого 2003 року народився син - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ФМ №149470 від 19 лютого 2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Оскільки спільне життя у сторін не склалося, то згодом шлюб між ними було розірвано. Факт розірвання шлюбу підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 серпня 2011 року, яке набрало законної сили.

Після розірвання шлюбу син за рішенням суду залишився проживати з позивачкою . Разом з цим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.08.2011 р. також було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь поивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 (шістсот) грн. щомісячно й до досягнення дитиною повноліття. Однак ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини не сплачує.

Крім того, починаючи з 2004 року відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не забезпечує доступу до культурних та духовних цінностей. Оскільки після народження сина, Відповідач почав проживати окремо від неї та дитини, а через деякий час знайшов собі іншу жінку і поміняв своє місце проживання, з 2005 року будь-який зв'язок з ним припинився.

Невиконання аліментних зобов'язань додатково підтверджує злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та від піклування про неї, що порушує права дитини на нормальне виховання.

Судом також встановлено, що нехтування відповідачем своїми обов'язками, як батька, що проявляється у відсутності піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкування з дитиною у необхідному обсязі, не зацікавленість у його здоров'ї, забезпеченні, внутрішньому світі дитини в сукупності порушує права дитини на нормальне виховання та пригнічує його , як особистість.

Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 164 ч.1 СК України батьки можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст.150 ч 1.-5 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані виховувати дитину піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати дитину до самостійного життя, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Ухиляння батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом - ч.4 ст.155 СК України, тобто згідно ч.1 п.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність позбавити відповідача батьківських прав на його неповнолітнього сина ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 209, 212, 213, 226 ЦПК України, 150 СК України, суд,

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - Орган Опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5