Справа № 310/8319/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», публічного акціонерного товариства «Сведбанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим у якому зазначила, що 03.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0705/0208/45-005. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримав у ВАТ «Сведбанк» кредит у сумі 100 000,00 доларів США для купівлі житла та зобов'язався в строки та на умовах визначених у договорі повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 11,90 % річних.

У забезпечення виконання позичальником взятих на себе за кредитним договором зобов'язань 03.03.2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» укладено договір поруки № 0705/0208/45-005-Р-1. За умовами цього договору вона зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_2 щодо повернення коштів у сумі 100 000 доларів США строком до 03.03.2028 року, з процентною ставкою 11,90 % річних за їх використання.

Крім того, між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» 03 березня 2008 року було укладено іпотечний договір №0705/0208/45-005-2-1. За умовами цього договору ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати щомісячних платежів направлених на погашення кредиту не виконав, внаслідок чого станом на 20.10.2009 року за ним утворилась заборгованість по кредитному договору №0705/0208/45-005, а саме: 1 185,92 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 9 167,58 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 7 055,36 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів.

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору порушення позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим договором, зокрема порушення строків платежів, надає банку право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним. Аналогічні приписи містяться в ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

09.11.2009 року ПАТ «Сведбанк» направив на адресу ОСОБА_2 та на її адресу повідомлення про зміну умов Кредитного договору № 0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року. У повідомленні зазначалось, що на підставі п. 9.1, 9.2 кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, банк вимагає протягом тридцяти днів (до 09.12.2009 року) достроково у повному обсязі сплатити заборгованість по кредитному договору.

Кредитна заборгованість ОСОБА_2 сплачена нею не була через складне матеріальне становище та відсутність коштів. ОСОБА_2 заборгованість також не сплатив.

У зв'язку з цим у 2010 році ПАТ «Сведбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно.

29.03.2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області ухвалено рішення у справі № 2-5041/11, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Сведбанк». Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги ПАТ «Сведбанк» в сумі 894 393,74 грн. - заборгованість за кредитом та 12 998,03 грн. - пеня за прострочення сплати заборгованості. Рішення набрало законної сили.

З позовом до неї, як до поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Сведбанк» не зверталось.

08.09.2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області відкрито провадження у справі за позовом TOB «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги TOB «Кредитні ініціативи» обґрунтовує тим, що 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» відступив право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». У свою чергу, TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи». Посилаючись на дані договори та на згаданий вище договір поруки, укладений між нею та ВАТ «Сведбанк», TOB «Кредитні ініціативи» просить суд стягнути з неї та з ОСОБА_2 солідарно заборгованість у сумі 2 268 483,78 грн.

Вважала пред'явлені до неї позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки договір поруки № 0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року є припиненим на підставі наступного.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таку думку висловив Верховний суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У свою чергу стаття 360-7 ЦПК України закріплює, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, але у шестимісячний строк позов до неї, як до поручителя, пред'явлений банком не був.

У зазначеній постанові від 17.09.2014 року Верховний Суд України дійшов наступного висновку: «строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Таким чином, 10.06.2010 року припинилося право вимоги ПАТ «Сведбанк» до неї, як до поручителя за договором поруки № 0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року. Так само припинилися її обов'язки за цим договором поруки.

Отже, на момент укладення договорів факторингу від 28.11.2012 року право вимоги ПАТ «Сведбанк» до поручителя за договором поруки № 0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року було припиненим. Відповідно, це право не могло бути відчуженим TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а, в подальшому, TOB «Кредитні ініціативи».

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно п. 1 договору поруки вона зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_2 щодо повернення коштів у сумі 100 000 доларів США строком до 03.03.2028 року, з процентною ставкою 11,90 % річних за їх використання.

Відповідно до п. 11 договору поруки зміни до основного зобов'язання, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя, можуть вчинятись лише за умови повідомлення поручителя про такі зміни.

Пунктом 13 договору поруки встановлено, що усі зміни та доповнення до цього договору дійсні у тому випадку, якщо вони оформлені письмово і підписані сторонами.

Жодних змін та доповнень до договору поруки від 03.03.2008 року вона не підписувала. Повідомлення про зміни умов основного зобов'язання на її адресу не надходили.

В той же час, згідно доданого TOB «Кредитні ініціативи» до позовної заяви-розрахунку заборгованості, процентна ставка за кредитним договором від 03.03.2008 року починаючи з 04.03.2010 року збільшена з 11.9 % річних до 12,9 % річних.

Отже, має місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без повідомлення його про це та без внесення змін до договору поруки. За таких обставин договір поруки є припиненим на підставах передбачених ч. 1 ст. 551 ЦК України.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Як вбачається з вищевикладеного мають місце, як мінімум, дві підстави за якими порука за договором поруки № 0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року є такою, що припинилася. Проте, це не заважає TOB «Кредитні ініціативи» звернутися до неї з позовом про стягнення заборгованості, як з поручителя, за кредитним договором № 0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року.

У постановах від 21 травня 2012 року по справі № 6-69 цс 11, від 21 травня 2012 року у справі № 6-88 цс 11 викладена позиція Верховного Суду України стосовно захисту прав поручителя. Вона полягає в наступному. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК).

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11 від 21 травня 2012 р. у справі № 6-88цс11).

Просила визнати поруку ОСОБА_1 за договором поруки № 0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року такою, що припинилася.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Сведбанк» у судове засідання не з'явились без поважних причин.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, подали заяву про розгляд справи в їх відсутності. У письмовому відзиві просили позов задовольнити.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

03.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0705/0208/45-005 за яким банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США на строк до 03.03.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11.90 % річних за весь строк користування кредитом (а.с.54-62).

За договором поруки №0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року ОСОБА_1 зобов'язалась перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком ОСОБА_2 у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року у сумі 100 000 доларів США строком до 03.03.2028 року з процентною ставкою 11,90 % річних за їх використання (а.с.9).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 29.03.2012 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення позовні вимоги задоволено (а.с.10-11).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 10 договору поруки від 03.03.2008 року строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням (а.с.9).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови п. 10 договору поруки від 03.03.2008 року про його дію до повного виконання зобов'язань позичальником або поручителем не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України та першого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

09.11.2009 року ВАТ «Сведбанк» направило ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення про зміну умов кредитного договору №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року, що передбачені п. п. 9.1 та 9.2 кредитного договору. Строк виконання зобов'язань у повному обсязі настає на тридцятий календарний день з 09.11.2009 року (а.с.8).

Змінивши умови кредитного договору №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року на підставі п. 9.1, 9.2 цього договору та ч.2 ст. 1050 ЦК України, встановивши умову про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені до 09.12.2009 року, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до ОСОБА_1 протягом шести місяців починаючи з встановленої ним дати. Але ВАТ «Сведбанк» не надав суду доказів звернення з позовом до поручителя ОСОБА_1 у шестимісячний строк, що за ст. 559 ч. 4 ЦК України виключає його право на пред'явлення вимог до поручителя за межами цього строку.

Таким чином, 10.06.2010 року припинилося право вимоги ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 як до поручителя за договором поруки № 0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року та обов'язки ОСОБА_1 по виконанню цього договору.

Кредитним договором №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року, який укладено ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 встановлено 11.90 % процентів річних кредитом за весь строк користування кредитом (а.с.54-62).

Позивачем долучено до позову розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року, процентна ставка за цим договором починаючи з 04.03.2010 року збільшена з 11.9 % річних до 12,9 % річних (а.с.13).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно п. 1 договору поруки ОСОБА_1 зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_2 щодо повернення коштів у сумі 100 000 доларів США строком до 03.03.2028 року, з процентною ставкою 11,90 % річних за їх використання (а.с.9).

Відповідно до п. 11 договору поруки будь-які зміни до основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та банком самостійно без повідомлення поручителя (а.с.9).

Пунктом 13 договору поруки встановлено, що усі зміни та доповнення до цього договору дійсні у тому випадку, якщо вони оформлені письмово і підписані сторонами (а.с.9).

Суду не надано жодного доказу, який би підтверджував укладення ОСОБА_1 змін та доповнень до договору поруки від 03.03.2008 року та про зміну процентної ставки за основним зобов'язанням, тому має місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без повідомлення його про це та без внесення змін до договору поруки, що за ч. 1 ст. 559 ЦК України дає підстави вважати поруку такою, що припинена.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 251, 252, 526, 553, 559, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати поруку ОСОБА_1 за договором поруки № 0705/0208/45-005-Р-1 від 03.03.2008 року такою, що припинена.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя