АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3567/14 Справа № 182/6552/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_4) про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.02.2014р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_4Г.) про зменшення розміру аліментів. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 26.04.2011р. ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, 11.02.2010р.н., аліменти у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходів) до повноліття дитини (а.с.8).

Посилаючись на зміни у сімейному та матеріальному станах та вважаючи, що на утримання двох дітей мають стягуватись аліменти у розмірі 1/3 частини доходу, ОСОБА_2 просив зменшити присуджені до стягнення з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_5 з ? частини до 1/6 частини.

Враховуючи вимоги ст.192 СК України та встановлені обставини про недоведеність вимог про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 У рішенні суду наведено достатньо повно і мотивування, і обґрунтування вказаного висновку.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції безпідставні. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на сталу судову практику щодо стягнення аліментів двох дітей у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом судового розгляду даної справи не є стягнення аліментів на утримання другої дитини. Друга дитина ОСОБА_2 син ОСОБА_6 народжений у його повторному шлюбі (а.с.9,10). ОСОБА_2 проживає разом з другим сином в одній родині і на утримання цього сина у судовому порядку аліменти взагалі з нього не стягувались (а.с.15). Крім того діюче законодавство дійсно не містить конкретно визначених часток аліментів, які повинні стягуватись судом залежно від кількості дітей платника аліментів. Сам же по собі факт народження у платника аліментів другої дитини не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів, присуджених на утримання першої дитини. Предметом судового розгляду за даною справою є вимога платника аліментів про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів на першу дитину. Між тим, доказів тому, що матеріальний стан платника змінився у порівнянні з його ж станом на час стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ні матеріали справи, ні апеляційна скарга не містять. Надана позивачем довідка лише про його доходи у 2013 році зазначених вище обставин не відображає (а.с.11). ОСОБА_2 продовжує офіційно працювати, стягнення аліментів здійснюється не у твердій грошовій сумі, а пропорційно - у частці до його доходу. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі у якості підстави до зменшення розміру аліментів на свій обовязок утримувати батьків не можуть бути прийняті до уваги. Батько та мати позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на час стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 у 2011 році вже були відповідно, перший з них, пенсіонером, а друга - інвалідом (а.с.13,14). Крім того доказів тому, яким саме чином ОСОБА_2 виконує свій обовязок по відношенню до батьків та як саме таке виконання впливає на його обовязок утримувати сина ОСОБА_5 ні матеріали справи, ні апеляційна скарга не містять. У ст.192 СК України передбачено лише те, що суд може змінити розмір присуджених раніше аліментів, однак надані сторонами докази ним оцінюються у передбаченому ст.212 ЦПК України порядку та є його виключною компетенцією. Переоцінці докази не підлягають. Наведені в апеляційній скарзі обставини про упередженість головуючого судді суду першої інстанції по даній справі навпаки свідчать лише про те, що суддя діяла відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, за якою суд зобовязаний сприяти всебічному та повному зясуванню обставин, розяснювати особам, що беруть участь у справ, їх права та обовязки, попереджати їх про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та сприяти здійсненню їхніх прав.

Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків, а тому скасуванню воно не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :