Справа № 481/897/14-ц
Провадж.№ 2/481/432/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Васильченко Н.О.,

за участю: секретаря - Юхименко Т.М.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом Приватно орендного сільськогосподарського підприємства «Золота Нива» до ОСОБА_3, про стягнення суми заподіяної матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року позивач ПОСП «Золота Нива» звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач до 23.05.2013 року працював у ПОСП «Золота Нива» на посаді завідувача відгодівельної ферми. З відповідачем, поряд з іншими працівниками ферми, був укладений договір про колективну матеріальну відповідальність. Після звільнення ОСОБА_3 з займаної роботи з 23.05.2013 року за власним бажанням, дирекцією підприємства при виконані інвентаризації та передачі підзвітних ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей, було виявлено нестачу відповідних цінностей на суму 34 154 грн. Тому, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 відмовляється добровільно відшкодувати підприємству вказані збитки, позивач просив стягнути з нього вказану суму збитків та понесені ним судові витрати.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснили, що вказані збитки були завдані відповідачем внаслідок його недбалого ставлення до своїх посадових обовязків, зокрема щодо збереження переданого йому під звіт майна, списання ним, згідно положень посадової інструкції, робочого інвентаря, яке вже зносилося.

Відповідач ОСОБА_3 при судовому розгляді справи предявлений до нього позов не визнав, пояснив, що добросовісно виконував свої посадові обовязки. Не згоден з актом інвентаризації від 23.08.2013 року, який виявив нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 34 154 грн., оскільки більшість цього майна йому у відання передано роботодавцем не було, при цьому, значна частина цього майна (сапи, черпаки, чоботи, вила, замки, костюми, плащі) вийшло з вжитку, зносилися, зіпсувалося внаслідок тривалого його користування, однак підприємством до цього часу його не списало. Наголосив, що дирекцією підприємства, незважаючи на його неодноразові звернення, не було вжито належних заходів щодо збереження матеріальних цінностей, які знаходилися на очолюваній ним фермі. Оскільки відповідна ферма огороджена не була, на деякій її дільниці взагалі було відсутнє світло, тощо. Зазначив, що оскільки між ним та іншими працівниками заготівельної ферми було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність, то у разі виявлення втрати ТМЦ повинен відповідати увесь цей колектив, а не тільки він один. Таким, чином, вважаючи позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, просив у їх задоволені повністю відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, організації, установі внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 132 КЗпП України - за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

При судовому розгляді справи встановлено, що ОСОБА_5 до 23.08.2013 року працював на роботі у ПОСП «Золота Нива» на посаді завідувача відгодівельної ферми. (Документів, які свідчать про прийняття відповідача на цю посаду позивач у судове засідання не надав).

23.08.2013 року ОСОБА_6, на підставі наказу голови ПОСП «Золота Нива» від 23.08.2013 року за № 82, було звільнено з займаної посади за власним бажанням.

В день його звільнення підприємством було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, переданих заготівельній фермі, в ході якої було виявлено нестачу матеріальних цінностей на суму 34 154 грн., зокрема:

1) ваги 1 шт. = 2500 грн.

2) відра 26 шт. х 20 грн./1 шт. = 520 грн.

3) костюм 1 шт. = 340 грн.

4) клітки деревяні 52 шт. х 50 грн./1 шт. = 2600 грн.

5) черпаки 11 шт. х 36 грн./1 шт. = 396 грн.

6) одіяла 11 шт. х 74 грн./1 шт. = 148 грн.

7) чоботи резинові 15 шт. х 130 грн./1 шт. = 1950 грн.

8) плита газова 1 шт. = 840 грн.

9) стільці 13 шт. х 60 грн./1 шт. = 780 грн.

10) столи робочі 2 шт. х 480/1 шт. = 960 грн.

11) сапа 1 шт. = 35 грн.

12) термос для продуктів 2 шт. х 650 грн./1 шт. = 1300 грн.

13) топор 1 шт. = 90 грн.

14) бідони молочні 18 шт. х 525 грн./1 шт. = 9450 грн.

15) вила господарські 11 шт. х 40 грн./1 шт. = 440 грн.

16) замки 7 шт. х 30 грн./1 шт. = 210 грн.

17) костюм 4 шт. х 160 грн./1 шт. = 640 грн.

18) плащі ПВХ 4 шт. х 20 грн./1 шт. = 80 грн.

19) решітки чугунці 84 шт. х 90 грн./1 шт. = 7560 грн.

В корпусі № 6 в прибудові відсутній дах:

- шифер 35 шт. х 65 грн./1 шт. = 2275 грн.

- доски 20 шт. х 37 грн./1 шт. = 740 грн.

- бруски 6 шт. х 50 грн./1 шт. = 300 грн.

Зазначений інвентаризаційний акт був затверджений згідно з наказом голови ПОСП «Золота Нива» від 26.08.2013 року.

Як видно з копій бухгалтерських документів (накладних, акту приймання-передачі ТМЦ), певну частину зазначеного майна передавалося під звітність ОСОБА_3 за період з серпня 2005 року по грудень 2012 року, хоча посадову інструкцію завідувача відгодівельника, яка покладала обовязок на цього працівника вести облік матеріалів та списання інвентаря, непридатного для використання, зберігати закріплений за фермою інвентар та іншу матеріальну цінність (п. 4.1.3 та п. 4.1.4 інструкції) затверджено підприємством лише 04.02.2011 року, після чого з нею був ознайомлений ОСОБА_3.

При цьому, договір про колективну відповідальність з ОСОБА_3 був укладений лише 14.01.2013 року.

Як повідомили у судовому засіданні представники позивача, до часу підписання цього договору з відповідачем, жодний договір про матеріальну відповідальність з ним не укладався.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

В той же час, при дослідженні бухгалтерських облікових документів, встановлено, що не всі матеріальні цінності, які визначені позивачем як недостача у своєму акті інвентаризації від 23.08.2014 року, були передані під звітність ОСОБА_3, зокрема відповідними документами з цих ТМЦ підтверджується лише:

1) відра 24 шт. х 20 грн./1 шт. = 480 грн.

2) костюм 1 шт. = 340 грн.

3) черпаки 7 шт. х 36 грн./1 шт. = 252 грн.

4) чоботи резинові 14 шт. х 130 грн./1 шт. = 1820 грн.

5) плита газова 1 шт. = 840 грн.

6) столи робочі 2 шт. х 480/1 шт. = 960 грн.

7) сапа 1 шт. = 35 грн.

8) топор 1 шт. = 90 грн.

9) вила господарські 11 шт. х 40 грн./1 шт. = 440 грн.

10) замки 7 шт. х 30 грн./1 шт. = 210 грн.

11) костюм 4 шт. х 160 грн./1 шт. = 640 грн.

12) плащі ПВХ 4 шт. х 20 грн./1 шт. = 80 грн.

13) решітки чугунці 84 шт. х 90 грн./1 шт. = 7560 грн.

А всього на суму 6 187 грн.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Однак, представники позивача погоджуючись на тому, що певна частина цього майна (одяг, взуття, певний інвентар (сапа, черпак, відра, тощо)) вийшли з вжитку внаслідок його тривалого використання, все ж оцінили це майно як нове, без врахування його зносу.

Покладання на працівника ОСОБА_3 обовязку щодо відшкодування збитків повязаних з зникненням даху на корпусі № 6 ферми суд знаходить необґрунтованим, оскільки під час розгляду справи позивачем було не доведено, що вказане приміщення передавалося під схоронність відповідача у належному стані, тобто з покрівлею. Більш того, як встановлено в судовому засіданні певна частина території ферми взагалі була не огороджена.

Так, згідно положень ч. 1 ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

В силу вимог п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Однак, ПОСП «Золота Нива», виявивши недостачу відповідного спецодягу, інвентаря, що передано ОСОБА_3 в користування, не надало необхідних доказів, які вказують на знищення цього майна внаслідок навмисних його дій.

Крім цього, 14.01.2013 року між підприємством та працівниками відгодівельної ферми, яких, разом з ОСОБА_3, нараховувалося чотири чоловіки, був укладений договір про колективну відповідальність. За умовами четвертого розділу цього договору, підставою для притягнення членів до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або зіпсуванням матеріальних цінностей, а також їх знищенням або зіпсуванням через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами. Притягнення колективу до матеріальної відповідальності проводиться власником після ретельної перевірки причин утворення шкоди, з урахуванням письмових пояснень поданих членами колективу. Члени колективу звільняються від відшкодування шкоди якщо буде встановлено, що шкода заподіяна не з їх вини, якщо будуть встановлені конкретні винуватці заподіяної шкоди серед членів його колективу.

Судом встановлено, що за увесь час перебування відповідача на посаді завідувача заготівельної ферми відповідна інвентаризація проводилася лише інколи (рідше ніж раз на рік), при цьому доказів проведення цих поодиноких ревізій позивач суду також не надав.

Як пояснили у судовому засіданні представники позивача, втрата вказаних матеріальних цінностей відбулася не внаслідок їх розкрадання відповідачем, а внаслідок недбалого зберігання ним цих цінностей.

В той же час, не встановивши належним чином вину, у будь якій її формі, конкретно ОСОБА_3 у недостачі вищевказаних матеріальних цінностей, позивач поклав обовязок по відшкодуванню шкоди внаслідок недостачі ТМЦ виключно на нього.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи спори щодо відшкодування шкоди працівником, суд у кожному окремому випадку зобов'язаний дослідити обставини, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, що забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач, у звязку з впровадженням на відгодівельній фермі підприємства колективну матеріальну відповідальність, не надав суду належних доказів вини виключно відповідача у недостачі певних матеріальних цінностей, при судовому розгляді справи представниками позивача також не доведена сума матеріальних збитків з врахуванням зносу матеріальних цінностей, а тому суд вважає позовні вимоги позивача щодо відшкодування збитків з відповідача ОСОБА_3 необґрунтованими, а з цим такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесенні позивачем на оплату судового збору слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Приватно орендного сільськогосподарського підприємства «Золота Нива» до ОСОБА_3, про стягнення суми заподіяної матеріальної шкоди - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем звернути на його рахунок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду, відповідно до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області ОСОБА_7