У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 13 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Та у травні 2014 року змінила предмет позову та збільшила позовні вимоги і просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, зобовязання вчинити певні дії.

Рішенням Рахівського районного суду від 13 серпня 2014 року змінений позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та розібрати самочинно збудований вольєр під літерою Е і засипати вигрібну яму під літерою Є. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суд в частині відхилених вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує, свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У ході апеляційного розгляду, представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 підтримала, вимоги скарги та просила задовольнити таку з наведених мотивів.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що сторонам на праві приватної власності належить кожному по 1/2 частина житлового будинку № 31(29) по вул. Буркут в м. Рахів Закарпатської області. А ОСОБА_1 на праві приватної власності належить також земельна ділянка площею 0,0770 га. на якій знаходиться спірний житловий будинок. Вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у такий спосіб як припинення права власності на частину нерухомого майна відповідача і визнання відповідно на нього права власності за позивачкою з виплатою компенсації не узгоджується з вимогами земельного законодавства. Надвірні споруди та будівлі, а саме: сарай під літерою Б, вбиральню під літерою В, сарай для утримання свійських тварин під літерою Д, гараж під літерою Г, колодязь під літерою Ж на момент набуття сторонами права часткової приватної власності на житловий будинок вже були збудовані попередніми власниками. Вимога в частині самовільного будівництва будівель та споруд на земельній ділянці позивача знайшла часткове ствердження, стосовно зведення вольєру для утримання собаки та улаштування вигрібної ями.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що як власник земельної ділянки на якій знаходиться житловий будинок № 31(29) по вул. Буркут у м. Рахів не може користуватись такою для використання виділеною судом частиною будинку, так-як не може виконати вимоги мирової угоди від 20.09.2010 року. Просила припинити право власності відповідача з підстав передбачених ст. 365 ЦК України, а побудовані самовільно будівлі знести на підставі вимог ст. 376 ЦК України, які не відповідають вимогам санітарно-епідеміологічним та будівельним нормам. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження, яке є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-якого порушення його прав на землю.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 і ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому, цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений, законами України.

А також, ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отож, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Та згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 вважала, що позаяк являється власником земельної ділянки на якій знаходиться житловий будинок № 31(29) по вул. Буркут у м. Рахів. А тому, вправі ставити вимогу про припинення права на частку у спільному майні яке належить ОСОБА_2, так-як чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Така вимога позивачки суперечить обставинам справи з огляду на таке.

Доведеною є та обставина, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.1997 року набула у власність 1/2 частину житлового будинку № 31 по вул. Буркут в м. Рахів, а ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.10.2004 року набув у власність 1/2 частину житлового будинку № 31 по вул. Буркут в м. Рахів, Т.1. а.с. 4, 19.

Так ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

На виконання вимог ч. 3 ст. 358 ЦК України ОСОБА_1 як співвласник у праві спільної часткової власності подала у червні 2008 року позов про поділ спільної часткової власності та визначення порядку користування майном. Та ухвалою Рахівського районного суду від 20 вересня 2010 року визнано між сторонами у спорі мирову угоду з проведенням у натурі поділу житлового будинку № 31 по вул. Буркут в м. Рахів на дві квартири. ОСОБА_1 виділено у натурі квартиру № 2, а ОСОБА_2 квартиру № 1 (справа 2-790/10).

Як передбачено ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Після здійснення поділу спільного майна, сторонам, кожному на праві приватної власності належить квартира № 1 в будинку № 31 та квартира АДРЕСА_1. Якими сторони як власники володіють, користуються, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд, ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Виходячи зі змісту вимог частин 3, 5 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян.

Як убачається з листа № 21 від 06.03.20213 року КП Рахівське міське БТІ Рахівської міської ради на виконання вимог ухвали Рахівського районного суду від 20 вересня 2010 року про поділ житлового будинку № 31 по вул. Буркут в м. Рахів на дві ізольовані квартири під №1 і №2. ОСОБА_2 здійснив добудову до виділеної йому квартири № 1 частину приміщень, що становить ізольовану квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується актом ДТК про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації та становить право приватної власності ОСОБА_2. На квартиру АДРЕСА_2 наявна інвентарна справа, тоді як на квартиру АДРЕСА_1, відсутня, Т.1. а.с.214-215, 254-255.

За змістом ст. 365 ЦК України на підставі позову іншого співвласника, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду, якщо будуть встановлені наявність будь-якої з обставин, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 цієї статті, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У спірних правовідносинах, сторони являють рівноправними власниками, яким на праві приватної власності належить кожному своя квартира. Та після здійснення ними поділу власності у натурі, вже не являються співвласниками у спільній частковій власності, а тому, ОСОБА_1 не має права на заявлення вимоги про припинення права власності, власником якої є ОСОБА_2.

За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Також в ухвалі Рахівського районного суду від 20 вересня 2010 року зазначено, що ОСОБА_1 зобовязалась надавати ОСОБА_2 право вільного та безперешкодного доступу (підходу, підїзду) до належної частини житлового будинку.

Хоча ОСОБА_1 і належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0770 га. на якій знаходиться житловий будинок № 31 в якому розміщені дві квартири по вул. Буркут в м. Рахів. Але в силу вимог ст. 377 ЦК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) у звязку із набуттям ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку № 31 у виді квартири № 1 то до нього перейшло право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком (квартирою № 1), будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

За цих обставин, ОСОБА_2 належить земельна ділянка, яка зайнята квартирою № 1 в будинку № 31 по вул. Буркут та приналежними до неї будівлями і спорудами, а також та частина земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Таким чином, ОСОБА_2 як єдиний власник квартири № 1 в будинку № 31 має право здійснювати відносно своєї власності добудову (прибудову) на земельній ділянці, яка зайнята квартирою з приналежними до неї будівлями і спорудами, та на тій частині земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Виходячи з цього, висновок №82/03-14 від 03.04.2014 року судової будівельно-технічної експертизи не можна визнати підставним, оскільки суперечить встановленим обставинам справи та вимогам норм матеріального права.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянтки і стосовно того, що в ухвалі Рахівського районного суду від 20 вересня 2010 року не йдеться про необхідність облаштування підвалу і цокольного приміщення, та здійснення утеплення квартири № 1, а тому такі здійснено самочинно. ОСОБА_2 як єдиний власник квартири № 1 в будинку № 31 мав право здійснювати відносно своєї власності будь-які будівельні роботи і такі не можуть ставитись у залежність від затвердженої мирової угоди, бо така стосується інших обставин по другій справі. Такі дії не суперечать ДБН, та підтверджені актом ДТК про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації.

А звідси, під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, та застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

Ураховуючи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 13 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________