Справа № 296/1898/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю: секретаря судового засідання Каторжинської Т.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного науково-виробничого підприємства Елкон, ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин та виплати заборгованості по заробітній платі, суд,

ВСТАНОВИВ :

В березні 2014 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Приватного науково-виробничого підприємства Елкон (далі також відповідач, ПНВП Елкон), просив встановити факт трудових відносин з відповідачем, стягнути заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 12000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що фактично працював у відповідача, але трудові відносини відповідно до вимог чинного законодавства не оформив.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали. Зазначили, що позивач в жовтні 2013 року влаштувався на ПНВП Елкон охоронцем з посадовим окладом в 2500 грн. на місяць, але свої обовязки у вигляді позмінних чергувань виконував на ТОВ «Полянківська кераміка». 16.05.2013 року звільнений з роботи, будь-яких документів при прийнятті та звільненні позивач не оформляв та не підписував. Наполягав на встановленні факту трудових відносин саме з ПНВП Елкон.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що ПНВП Елкон, починаючи з 2007 року виробничої діяльності не веде, основним видом діяльності підприємства є надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна, а тому потреби в охороні у підприємства не могло бути. Заперечувала факт трудових відносин ОСОБА_3 з відповідачем, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Залучені до участі у справі в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснили, що разом з позивачем здійснювали охорону фарфорового заводу в с.Полянки, власником якого є ОСОБА_2 ОСОБА_5 пояснив, що погодився попрацювати на пропозицію свого знайомого. Перед першим чергуванням заповнили анкету. Вказану анкету отримали від чоловіка, який назвався начальником охоронної фірми «Елкон». Порядок та тривалість роботи і чергувань встановлювали між собою, про суму заробітної плати дізналися від інших охоронців. Гроші отримували на прохідній заводу, а в травні 2013 року припинили працювати, так як на завод приїхали інші охоронці.

Заслухавши думку позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на Приватному науково-виробничому підприємстві Елкон затверджено 2 штатних одиниці, а саме, директор та головний бухгалтер, з місячним фондом заробітної плати 3400 грн., що підтверджується штатним розписом з 01.01.2010 року по 31.12.2013 року та податковими розрахунками з 2 кварталу 2011 року по 2 квартал 2013 року (а.с.23-30,38-49). Трудова угода із позивачем не укладалась.

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПНВП Елкон одним з видів діяльності підприємства є надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна (а.с.35-37).

Відповідно до засад трудового законодавства право на працю працівника реалізується шляхом укладення трудового договору.

Згідно із ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як розяснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не довів свої вимоги про встановлення факту трудових відносин. Належних та допустимих доказів на підтвердження такого факту суду не надав, клопотань про їх витребування не заявляв.

Пояснення свідків також не є достатніми доказами, що підтверджують наявність трудових відносин між сторонами по справі.

Отже, позовні вимоги про встановлення факту трудових відносин та похідні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.21, 24 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Приватного науково-виробничого підприємства Елкон, ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя О. С. Рожкова