Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5219/14 Головуючий у 1-й інстанції Мамедова Л.М.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Мануйлова Ю.С., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3 позичила у неї суму коштів в розмірі 1400 доларів США та 7000 грн. в інтересах сім'ї, яку зобов'язалась повернути у 2013 році, про що надала відповідну письмову розписку. Але на теперішній час кошти повернуті не в повному обсязі, в добровільному порядку відповідачі їх не повертають, в зв'язку з чим, позивач змушена звернутися до суду.

У зв'язку з вищевикладеним, та уточнивши позовні вимоги позивач просила суд стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 1 000 доларів США та 5 000 грн.

Станом на 01.10.2014 року офіційний курс продажу валюти в Національному банку України встановлено за 100 доларів США - 1 294,9185 грн. Отже, 1 000 доларів США дорівнює - 12 949,18 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню складає 12 949,18 грн. + 5 000 грн. = 17 949,18 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 28.12.2012 року в розмірі 17 949,18 грн.

В задоволені вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 17 949,18 грн.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 28.12.2012 року позичила у ОСОБА_2 в борг 1400 доларів США та 7000 гривень, яки зобов'язалась повернути у 2013 році, про що надала відповідну письмову розписку.

На час розгляду справи ОСОБА_3 повернула ОСОБА_2 400 доларів США та 2 000 гривень.

У зв'язку з вищевикладеним, та уточнивши позовні вимоги позивач просила суд стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 1 000 доларів США та 5 000 грн.

Станом на 01.10.2014 року офіційний курс продажу валюти в Національному банку України встановлено за 100 доларів США - 1 294,9185 грн. Отже, 1 000 доларів США дорівнює - 12 949,18 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню складає 12 949,18 грн. + 5 000 грн. = 17 949,18 грн.

Задовольняючі позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що

гроші у борг брала особисто ОСОБА_3 , доказів проте, що гроші бралися в інтересах сім'ї не має, отже не має підстав стягувати гроші з відповідача ОСОБА_4 .

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та наданим сторонами доказами.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 з посиланням на докази не спростовує висновків суду проте, що гроші у позику бралися особисто ОСОБА_3 , отже за правилами ст. 1049 ЦК України саме вона повинна їх повернути.

Відповідно до ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Положеннями ст.73 ч.2 СК України визначено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

За змістом наведених вище судом норм СК України договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя лише в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, сторонами не надано доказів на підтвердження, щодо надання у відповідності до ст.65 ч.3 СК України письмової згоди ОСОБА_4 на укладення такого договору позики та відсутні будь-які докази, які б свідчили про факт укладення договору позики відповідачем ОСОБА_3 в інтересах своєї сім'ї, а також витрачання отриманих даним відповідачем позикових коштів саме в інтересах його сім'ї. Тобто суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо відсутності достатніх підстав вважати, що такий договір створює обов'язки і для відповідача ОСОБА_4 із погашення грошової заборгованості. Крім того, зазначені вище норми сімейного законодавства не покладають солідарної відповідальності на дружину позичальника за зобов'язаннями останнього, вона може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умов, викладених вище.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, порушення процесуального права, яке б призвело до неправильного вирішення справи в апеляційній інстанції не виявлено, та апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 -315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2014 року упо цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді