Справа № 203/5794/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю представника заявника - ОСОБА_1

учасника третейського розгляду - ОСОБА_2

представника учасника третейського розгляду - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_4, учасники третейського розгляду - Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13», ОСОБА_2, третейський суд Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Правосуддя та захист», суддя Готвянський І.В., про визнання недійсним та скасування рішення третейського суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеної заявою, в обґрунтування якої посилалась на те, що 20.11.2003 року між нею та Приватною фірмою «Віктор» (Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13») було укладено договір №1 про інвестування будівництва. За умовами вказаного договору вона стала інвестором житлового будинку з вбудованим-прибудованим нежитловим приміщенням за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе, в районі будинку №15 (згодом присвоєно адресу: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9), а саме: відповідно до п.1.1 договору вона приймає участь в інвестуванні будівництва житлового будинку, а Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13» зобовязується збудувати житловий будинок, ввести його в експлуатацію та передати інвестору у власність нежитлове приміщення 2-ї та 3-ї секції першого поверху в осях 1-9 (будівельні приміщення 5,6,7,8) загальною площею 241,7 кв.м. За умовами договору розмір інвестиції складав 200000 грн. На виконання умов п.1.4 договору вона сплатила частину внеску в сумі 40000 грн. 03.08.2004 року нею було внесено іншу частину інвестицій в сумі 160000 грн. Проте, згодом Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13» відмовилось передавати їй у власність приміщення та укладати акт приймання-передачі, постійно зазначаючи, що виникли складнощі з введенням будинку в експлуатацію. Так відбувалось довгий час, а потім директор підприємства взагалі став уникати спілкування та ігнорував будь-які питання з її приводу. В червні 2014 року їй вдалось розшукати Приватну фірму «Віктор», яка змінила назву та організаційно-правову форму на Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13», до якої вона звернулась з вимогою про надання пояснення ситуації щодо не передачі їй у власність нерухомості та листом від 07.07.2014 року їй було повідомлено, що через невиконання начебто нею умов договору від 20.11.2003 року нерухомість було передано ОСОБА_2 та рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» від 28.07.2008 року за останнім визнано право власності на обєкти нерухомості, що фактично є її власністю за договором інвестування. З тексту рішення третейського суду вбачається, що незважаючи на існування укладеного з нею договору Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13» та ОСОБА_2 02.07.2004 року уклали такий саме договір про інвестування будівництва тих саме обєктів. З відповіді Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13» вбачається, що в звязку з начебто невиконанням нею умов договору про інвестування будівництва від 20.11.2003 року, підприємство переуклало відповідний договір з новим інвестором. В звязку з цим, посилаючись на те, що рішення третейського суду повністю стосується її прав та інтересів і порушує її права, укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Приватна фірма «Віктор-13» договір інвестування не є третейською угодою та не містить третейського застереження про можливість передачі справи на розгляд третейського суду, а також, що третейський суд визнав права власності на нежитлові приміщення без введення в експлуатацію за відсутності дозволу ДАБК у Дніпропетровській області, заявниця просила скасувати рішення третейського суду від 28.07.2008 року.

В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву в повному обсязі та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити останню.

Учасник третейського розгляду ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заяву не визнали та просили відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що укладений між ОСОБА_4 та Приватним підприємством «Приватна фірма «Віктор-13» договір про інвестування будівництва було розірвано, останній є фіктивним, ОСОБА_4 не мала права власності на нежитлові приміщення, право власності на які визнано оскаржуваним рішенням третейського суду за ОСОБА_2, а тому останнє не порушувало її прав. Крім того, заява про скасування рішення третейського суду подана ОСОБА_4 з пропуском трьохмісячного строку на оскарження.

Представник іншого учасника третейського розгляду - Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13», в судове засідання не зявився, в наданій заяві просив провести розгляд справи за його відсутності. Також останнім було надано письмові пояснення, в яких посилався на те, що укладений між ОСОБА_4 та Приватним підприємством «Приватна фірма «Віктор-13» договір про інвестування будівництва було розірвано, в звязку з несплатою ОСОБА_4 суми інвестицій у передбачений договором строк та укладено інший договір з новим інвестором ОСОБА_2 На підставі цього договору третейським судом і було винесено рішення. Вважають, що останнє не стосується прав та обовязків ОСОБА_4, а підприємство не могло порушувати умови договору щодо передачі майна, оскільки до сьогоднішнього часу новозбудоване майно, що було обєктом інвестицій, не введено в експлуатацію, що в будь-якому випадку позбавило би підприємство можливості передати приміщення.

Заслухавши пояснення представника заявника, учасника третейського розгляду ОСОБА_2 та його представника, враховуючи доводи, викладені в письмових поясненнях іншого учасника третейського розгляду - Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13», дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.07.2004 року між Приватною фірмою «Віктор», правонаступником якої є Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13» та ОСОБА_2 було укладено договір №1 про інвестування будівництва, відповідно до п.1.1 якого останній зобовязався прийняти участь в інвестуванні будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9, а фірма зобовязалась організувати будівництво житлового будинку, ввести його в експлуатацію та передати інвестору у власність нежитлову площу 2-ї,3-ї секції першого поверху в осях 1-9 (будівельні приміщення 5,6,7,8) 241,7 кв.м, розташовану на І поверсі зазначеного житлового будинку.

В подальшому рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» у складі третейського судді Готвянського І.В. від 28.07.2008 року, по справі №0023/08 за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13» про визнання договору інвестування будівництва дійсним та визнання права власності, було вирішено:

«Визнати договір інвестиціювання будівництва від 02 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Приватна фірма «Віктор-13» - дійсним.

Визнати за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10, 2-ї,3-ї секції І поверху на нежитлові приміщення (приміщення 5,6,7,8) вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію.

Зареєструвати в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10, 2-ї,3-ї секції І поверху на нежитлові приміщення (приміщення 5,6,7,8) вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію».

Ухвалою судді Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» ОСОБА_5 від 04.12.2008 року про розяснення рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» від 28.07.2008 року, абзаци 2 та 3 резолютивної частини вказаного рішення викладено в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10 на І поверсі нежитлові приміщення №111,112,113,114 вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію.

Зареєструвати в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10, 2-ї,3-ї секції І поверху на нежитлові приміщення №111,112,113,114 вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

А ч.ч.2,3 вказаної ст.51, в діючий на момент ухвалення оскаржуваного рішення редакції, передбачалось право оскарження рішення третейського суду лише сторонами третейського розгляду та скасування цього рішення лише з таких підстав: 1) якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам ст.ст.16-19 цього Закону.

Разом з тим, діюча редакція ч.ч.2,3 ст.51 Закону України «Про третейські суди» зі змінами, внесеними Законом України від 05.03.2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів», закріплює право на оскарження рішення третейського суду, як сторонами, так і третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Також, відповідно до положень зазначеного Закону від 05.03.2009 року, ч.3 ст.51 Закону України «Про третейські суди» доповнено п.5, яким передбачено, що вирішення третейським судом питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі, є підставою для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.1 ст.389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.389-4 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.

Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені ст.389-5 цього Кодексу.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені в ст.389-5 ЦПК України.

Окрім цього, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожного на судовий захист та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом пп.1 п."б" ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Законом України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови.

Відповідно до ст.ст.7,8,14 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, у тому числі, органами місцевого самоврядування, яке полягає у контролі за дотриманням законодавства у сфері містобудування, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови населених пунктів. Крім того, на виконавчі органи місцевих рад покладено проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об'єктів містобудування розробляються і затверджуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч.1,2,3 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші нові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» відповідно до вимог діючого на момент ухвалення оскаржуваного рішення третейського суду Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 (зі змінами), здійснювало реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Пунктом 1.6. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно передбачено, що реєстрації підлягає закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року №923 (що діяв на час винесення оскаржуваного рішення), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснювалось на підставі сертифіката відповідності, що видавався Держархбудінспекцією та її територіальними органами. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2006 року №1434 Державна архітектурно-будівельна інспекція (Держархбудінспекція) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінрегіонбуду і йому підпорядковується.

Згідно з п.7 Положення Держархбудінспекція здійснює перевірку відповідності виконання будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічним умовам, затвердженим проектним рішенням.

Основними завданнями Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області є: участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері будівництва, містобудування та архітектури; виконання в межах компетенції дозвільних, реєстраційних, функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності й не є здійсненням правосуддя. Третейський суд, як недержавний орган, за Законом України «Про третейські суди» має повноваження вирішувати лише спори між сторонами, якими укладено угоду про передачу спору на розгляд третейського суду та повноваження останнього не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2003 року між ОСОБА_4 та Приватною фірмою «Віктор» було укладено договір №1 про інвестування будівництва, відповідно до п.1.1 якого ОСОБА_4 зобовязалась прийняти участь в інвестуванні будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9, а фірма зобовязалась організувати будівництво житлового будинку, ввести його в експлуатацію та передати інвестору у власність нежитлову площу 2-ї,3-ї секції першого поверху в осях 1-9 (будівельні приміщення 5,6,7,8) 241,7 кв.м, розташовану на І поверсі зазначеного житлового будинку.

Тобто предметом цього договору було інвестування з наступною передачею у власність ОСОБА_4 тих самих нежитлових приміщень, що і за укладеним пізніше договором між ОСОБА_2 та Приватною фірмою «Віктор» та право власності на які визнано за ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням третейського суду від 28.07.2008 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішенням третейського суду від 28.07.2008 року про визнання права власності за ОСОБА_2 на нежитлові приміщення, що були предметом інвестування за договором від 20.11.2003 року між ОСОБА_4 та Приватною фірмою «Віктор», було вирішено питання про права ОСОБА_4, яка не брала участі у справі.

Посилання ОСОБА_2 та його представника на те, що укладений 20.11.2003 року договір є фіктивним суд не приймає до уваги, оскільки останній у передбаченому законом порядку недійсним не визнавався, а посилання останніх та представника Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13» на те, що вказаний договір було розірвано за наявності заперечень з цього приводу ОСОБА_4, лише підтверджує наявність спору між останніми та вирішення рішенням третейського суду питання про права ОСОБА_4

Крім того, суд враховує, що ухваливши рішення про визнання права власності на нежитлові приміщення без актів введення в експлуатацію з зазначенням про реєстрацію права власності в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», третейський суд також вирішив питання про права та обовязки вказаного органу, а також Дніпропетровської міської ради, Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області, що випливають із зазначених вище положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про основи містобудування» та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність передбачених п.5 ч.2 ст.389-5 ЦПК України підстав для скасування рішення третейського суду та необхідність задоволення заяви ОСОБА_4 і скасування повністю рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» у складі третейського судді Готвянського І.В. від 28.07.2008 року по справі №0023/08, з урахуванням ухвали судді Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» ОСОБА_5 від 04.12.2008 року про розяснення цього рішення.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 та його представника щодо пропуску ОСОБА_4 строку на оскарження рішення третейського суду.

Так, відповідно до ч.2 ст.389-1 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Як вбачається з матеріалів справи місцем розгляду справи в оскаржуваному рішенні третейського суду зазначено вул.Пастера,16, що відноситься до території Кіровського району м.Дніпропетровська та ухвалено останнє було 28.07.2008 року.

Також судом встановлено, що до участі у розгляду справи третейським судом ОСОБА_4 не залучалась та про наявність останнього фактично дізналась 07.07.2014 року, отримавши відповідь Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13» на її звернення щодо передачу у власність приміщень за договором інвестування, до якої було долучено копію рішення третейського суду від 28.07.2008 року.

Доказів іншого матеріали справи не містять.

В звязку з цим, враховуючи, що про прийняття рішення третейським судом ОСОБА_4 дізналась 07.07.2014 року та звернулась до суду з заявою про скасування цього рішення 10.09.2014 року, встановлений ч.2 ст.389-1 ЦПК України тримісячний строк на подачу заяви останньою пропущено не було.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 та Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13» на користь ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір в сумі 609 грн. по 304 грн.50 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.182,331,376 ЦК України, ст.ст.7,8,14,16 Закону України «Про основи містобудування», ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.1,2,51 Закону України «Про третейські суди», ст.ст.3,10,11,27,31,58-61,212-215,389-1,389-4,389-5,389-6 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4, учасники третейського розгляду - Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13», ОСОБА_2, третейський суд Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Правосуддя та захист», суддя Готвянський І.В., про визнання недійсним та скасування рішення третейського суду задовольнити повністю.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» у складі третейського судді Готвянського І.В. від 28 липня 2008 року, по справі №0023/08 за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13» про визнання договору інвестування будівництва дійсним та визнання права власності, яким було вирішено:

«Визнати договір інвестиціювання будівництва від 02 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Приватна фірма «Віктор-13» - дійсним.

Визнати за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10, 2-ї,3-ї секції І поверху на нежитлові приміщення (приміщення 5,6,7,8) вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію.

Зареєструвати в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10, 2-ї,3-ї секції І поверху на нежитлові приміщення (приміщення 5,6,7,8) вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію»

з урахуванням ухвали судді Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» ОСОБА_5 від 04 грудня 2008 року про розяснення рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» від 28 липня 2008 року, якою абзаци 2 та 3 резолютивної частини вказаного рішення викладено в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10 на І поверсі нежитлові приміщення №111,112,113,114 вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію.

Зареєструвати в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ.А-10, 2-ї,3-ї секції І поверху на нежитлові приміщення №111,112,113,114 вбудовано-прибудованого магазину загальною площею 241,7 кв.м, що розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе,9 без актів введення в експлуатацію»

- скасувати повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Приватна фірма «Віктор-13» на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 304 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 304 грн. 50 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвалу суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя С.Ю.Казак