Провадження № 2/522/1864/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар Еліт», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Французький бульвар Еліт», ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними третейської угоди за кредитним договором №660/007-516 від 17.05.2007 року, іпотечним договором від 23.05.2007 року, договором поруки №07-15/599 від 21.05.2007 року та договором поруки №07-15/598 від 21.05.2007 року, посилаючись на те, що відповідно до п. 6.2. ст. 6 Кредитного договору, п. 5.2. Іпотечного договору та умов п. 5.2. Договорів поруки сторони передбачили розгляд спорів суддями постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться у м. Києві, по вул. М. Раскової, 15. На думку Позивачів, зазначені пункти договору кредиту, іпотечного договору та договорів поруки порушують їхні конституційні права та інтереси, оскільки позбавляють можливості мати не заборонені законом цивільні права та обовязки. Зокрема, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 10.01.2008 року, Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», положення Конституції України заявники стверджують про те, що третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя. Втім, обовязковість положень договорів про розгляд спорів у третейському суді позбавляє позивачів на право звернення до суду загальної юрисдикції та ставить у нерівне становище з ПАТ «Укрсоцбанк».

Крім того, ОСОБА_3 звернулася до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з позовною заявою про визнання договору поруки №07-15/598 від 21.05.2007 року таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що її чоловік, ОСОБА_2, без її згоди уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» договір поруки та наголошує на порушенні її прав, посилаючись на положення ст. ст. 60,61, 73 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Приморського районного суду від 20.01.2014 року було обєднано в одне провадження позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар Еліт», ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними третейської угоди за кредитним договором, іпотечним договором та договорами поруки з позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивачів звернувся до суду зі заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення виконавчого провадження, яке було відкрито відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, на підставі виконавчого листа № 755/298/13 виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, вважає, що в її задоволенні слід відмовити.

У відповідності зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторін, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обовязковість судових рішень викладена у ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно до ч.2 ст.14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, оскільки це суперечитиме ст. 124, п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, не обґрунтована, не доведена та задоволенню не підлягає, оскільки, заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення виконавче провадження, яке було відкрито відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, на підставі виконавчого листа № 755/298/13 виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

Керуючись статтями 151-153, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Французький бульвар Еліт», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя

08.12.2014