Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О.

при секретарі Токаренко О.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу (позики), посилаючись на те, що 05.12.2012 року він позичив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кошти в сумі 19 450 доларів США, що станом на момент звернення до суду становить 155463 гривні 85 коп., про що останні написали розписку та зобовязались повернути позичену суму грошей до 01.03.2013 року.

Зазначає, що у встановлений строк відповідачами вище зазначена сума позики у добровільному порядку повернута не була, на неодноразові звернення позивача з проханням повернути борг, останні не реагували та позику не повернули, у звязку з чим ОСОБА_3 просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали зустрічний позов до ОСОБА_3 в якому ставлять питання про визнання недійсним вказаного договору позики, оскільки розписка про отримання позики у ОСОБА_3 ними була написана під тиском останнього та впливом тяжких сімейних обставин, що виникли внаслідок народження ОСОБА_5 недоношеної дитини, яка померла 20.07.2012 року. Крім того, зазначають, що в день написання розписки жодних грошових коштів ними, ОСОБА_5, отримано не було.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, а зустрічні позовні вимоги не визнали, вказавши, що жодного тиску щодо написання розписки з боку ОСОБА_3 на ОСОБА_5 не було, так як знаючи їх як порядних та відповідальних осіб, ОСОБА_3 вдруге надав їм позику, а вони добровільно написали розписку.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_2 вимоги первісного позову не визнали, підтримавши вимоги зустрічного позову, в якому просили визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 згідно розписки від 05.12.2012 року, посилаючись на обставини викладені в зустрічній заяві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, прийшов до наступного.

Так, судом встановлено, що 05 грудня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_3 19 450 доларів США, які зобовязались повернути останньому до 01.03.2013 року,

Факт отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цих грошових коштів та строк їх повернення підтверджується розпискою написаною та підписаною власноруч ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 05.12.2012 року.

Відповідачі ОСОБА_5 борг ОСОБА_3 в розмірі 19450 доларів США, що на момент звернення до суду становить 155 463 гривень, в строк до 01 березня 2013 року не повернули.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5В не заперечували, що вказана розписка написана ними власноручно та ними ж підписана.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За наведених обставин договір позики між сторонами є укладеним.

Встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли позикові відносини, зумовлені характером обов'язку боржника у грошовому зобов'язанні, що існує між позикодавцем і позичальником, та з урахуванням норм закону.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Розписка це письмовий документ з підписом, який засвідчує, що особа котра його написала, отримала товар, гроші, матеріальні цінності тощо і бере на себе певні зобовязання.

Обовязковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника) або його уповноваженого представника.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання.

Вище зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушили своє зобов'язання за договором позики (в розумінні ст. 610 ЦК України), а тому відповідно до положень ст.ст. 1049, 1050 ЦК України повинні повернути суму позики відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Таким чином, вирішуючи питання щодо первинних позовних вимог позивача ОСОБА_3, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору позики із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено факт невиконання відповідачами, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошовий борг в сумі 155 463 гривні 85 коп.

Стосовно заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд вважає за необхідне відмовити у їхньому задоволенні виходячи зі слідуючих обставин матеріалів справи.

За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Покази ОСОБА_5, надані в судовому засіданні в якості свідків щодо не отримання ними коштів від ОСОБА_3 у момент написання розписки, суд не може брати до уваги як доказ на підтвердження того, що гроші не були ними одержані, так як в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правочину, а саме договору позики, під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах, згідно вказаних вимог закону, та необґрунтовано яким чином укладення між ними та ОСОБА_3 угоди про позику могло б усунути або зменшити тяжку для них обставину.

Таким чином враховуючи наведене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_3 1554 гривень 64 коп. в рахунок відшкодування оплати судового збору.

Враховуючи наведене, ст.ст. 526, 1047, 1049, 1051 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 31, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителів с. Суховерхів, вул. Буковинська, 10, Кіцманського району Чернівецької області солідарно на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 155 463 гривні 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 1554 гривні 64 коп. на повернення суми сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: