Справа № 1307/1469/2012 Головуючий у 1 інстанції: Цюмрак М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2956/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: 45
28 квітня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді Цяцяка Р.П.,
суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,
при секретарі Ясиновській Я.М.,
за участю ОСОБА_3 і її представника адвоката ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_3 про ухвалення Апеляційним судом Львівської області додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні її позову до Управління Держкомзему у Жидачівському районі Львівської області, треті особи - Жирівська сільська рада та ОСОБА_5, про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,1387 га (що розташована на вул. Зеленій у с. Городище Жидачівського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства) та площею 0,25 га (що розташована на вул. Зеленій, 24 у с. Городище Жидачівського району Львівської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд), виданих 05.08.2008 року Управлінням Держкомзему у Жидачівському районі Львівської області ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2003 року (а.с. 88-90).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було частково задоволено: рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні її позовної вимоги про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована на вул. Зеленій, 24 у с. Городище Жидачівського району Львівської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, виданого 05.08.2008 року Управлінням Держкомзему у Жидачівському районі Львівської області ОСОБА_5, скасовано і в цій частині ухвалено нове, яким вище згаданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га визнано недійсним. В решті рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року залишено без змін (а.с. 125-127).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відхилено і рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2013 року залишено без змін (а.с. 160-161).

03 березня 2014 року позивачка ОСОБА_3 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, покликаючись на те, що Апеляційний суд Львівської області при ухваленні 17 червня 2013 року рішення по справі за її апеляційною скаргою на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року не вирішив питання про судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. сплаченого нею при подачі позовної заяви до суду першої інстанції та 114 грн. 70 коп. судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги, а також витрат, що повязані з її явкою до суду, а саме: 160 грн. вартості проїздів автобусом з її місця проживання (села Грусятичі) до м. Жидачів і у зворотньому напрямку, а також 52 грн. вартості проїздів з села Грусятичі до м. Львова на апеляційний розгляд справи і у зворотньому напрямку (а.с. 167-170).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 і її представника, перевіривши матеріали справи в межах доводів цієї заяви, а також оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи Жидачівського районного суду Львівської області № 443/2187/13-ц за позовом ОСОБА_3 до Управління Держкомзему у Жидачівському районі Львівської області про стягнення судових витрат (у подальшому „справа № 443/2187/13-ц), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача витрат, що повязані з явкою до суду першої і апеляційної інстанцій позивачки, останньою було подано до суду всього 17 квитків, з яких: 2 квитки тип 1, а 15 квитків тип 2 (арк. 20-33, 92-94 справи № 443/2187/13-ц).

Як вбачається з вище згаданих квитків, квитки типу 1 передбачаються для автобусних маршрутів довжиною від 1 до 51 кілометра, а квитки типу 2 передбачаються для автобусних маршрутів довжиною від 51 до 220 кілометрів.

Оскільки відстань від місця проживання позивачки (села Грусятичі) до м. Жидачів (місця знаходження суду першої інстанції) становить 31 км, то для цього маршруту передбачені квитки типу 1, однак таких квитків було подано лише 2 (арк. 20-21 справи № 443/2187/13-ц).

Відстань від місця проживання позивачки (села Грусятичі) до м. Львова (місця знаходження суду апеляційної інстанції) становить 59 км, то для цього маршруту передбачені квитки типу 2 і таких квитків було подано аж 15, хоча в суді апеляційної інстанції було лише два судових засідання на яких була позивачка і максимально вона могла використати лише 4 квитки типу 2.

Крім цього, цілий ряд квитків мають нумерацію, у якій один № слідує за наступним № або дуже близько від нього, наприклад: № 398788 і № 398789; № 409475, № 409477 і № 409478; № 017259, № 017264, № 017269, що є дуже маловірогідним, оскільки судові засідання відбувалися у різні дні та з тривалими інтервалами.

В судовому засіданні позивачка так і не змогла логічно пояснити вище наведені розбіжності та співпадіння.

Крім цього, у жодному із квитків не наведено пунктів відправлення та прибуття, часу та дати відправлення, тарифної вартості квитків тощо.

За вище наведених обставин в їх сукупності подані позивачкою автобусні квитки не можна визнати належними і допустимими доказами понесення нею витрат на її явки до суду першої і апеляційної інстанцій, а відтак у стягненні цих витрат слід відмовити за їх недоведеністю.

Матеріалами справи стверджується, що при зверненні до суду позивачкою ОСОБА_3 було сплачено 214 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 1, 2), а при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 114 грн. 70 коп. (а.с. 101).

В той же час, ч.1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що у випадку, коли позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_3 містив позовну вимогу про визнання недійсними 2 (двох) Державних актів на право власності на земельні ділянки: 1) площею 0,1387 га, що розташована на вул. Зеленій у с. Городище Жидачівського району Львівської області (з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства), та 2) площею 0,25 га, що розташована на вул. Зеленій, 24 у с. Городище Жидачівського району Львівської області (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2013 року вище згадані позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено лише частково та визнано недійсним лише один Державний акт на право власності на земельну ділянку (площею 0,25 га).

З урахуванням вище наведеного на користь ОСОБА_3 підлягають до стягнення понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених її позовних вимог, а саме у розмірі 50 %, що становить 164 грн. 65 коп. (50 % від 329 грн. 30 коп. = 214 грн. 60 коп. + 114 грн. 70 коп.).

Керуючись ст.ст. 79, 88, 220, 303, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення Апеляційним судом Львівської області додаткового рішення з питання про розподіл судових витрат між сторонами задовольнити.

Стягнути з Відділу Держземагентства у Жидачівському районі Львівської області на користь ОСОБА_3 164 грн. 65 коп. судового збору.

Додаткове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Суддя:

Судді: