Справа № 335/515/14-ц 2/335/621/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Корягіній Ю.С., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до АКБ „Форум, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4; Обласне управління по захисту прав споживачів в Запорізькій області про визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до АКБ „Форум, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4; Обласне управління по захисту прав споживачів в Запорізькій області про визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити певні дії, зазначивши наступне.

30 травня 2007 року між ОСОБА_2 (Позивач) та АКБ «Форум», Запорізькою філією (Відповідач) укладено кредитний договір №0168/07/07-КЕ (Кредитний договір) та додаткові угоди № 1-5 від 30.05.2007р. на споживчі цілі.

Банком відкрита кредитна лінія з лімітом у сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч) доларів США зі строком повернення по 29 травня 2012 року. Згідно з п. 1.4 кредитного Договору за користування кредитними коштами встановлюється 14 (чотирнадцять) процентів річних.

Графік повернення кредиту встановлено Додатковими угодами №1 від 30.05.2007р., № 3 від 23.11.2007р., №5 від 24.04.2008р. цими ж додатковими угодами встановлено й валюту, в якій кредит підлягає поверненню - долари США.

З метою забезпечення виконання Позивачем своїх обов'язків за кредитним Договором 30.05.2007 року між Відповідачем та ОСОБА_5 (третя особа) було укладено Договір поруки №191 (Договір поруки). Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель ОСОБА_4 поручається перед Кредитором (Відповідачем) за виконання ОСОБА_2 (Позивачем) зобов'язань за Кредитним договором, за яким останній зобов'язаний по 29 травня 2012 року повернути кредит у сумі 70 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом та можливі неустойки у розмірах і випадках, передбачених Кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення виконання Позивачем своїх обов'язків за кредитним договором між Відповідачем та поручителем був укладений Іпотечний договір від 30.05.2007р. та додаткові договори від 23.12.2007р. та 24.04.2008р. предметом іпотеки є 2-кімнатна квартира, розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, б. 149, кв. 17, яка належить ОСОБА_4

Проте, на думку позивача, підписання зазначеного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав Позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ПАТ «Форум банк» (як правонаступника АКБ «Форум»), а саме: невиконання переддоговірної роботи з Позичальником та зміст правочину суперечить чисельним нормам законодавства України.

Враховуючи викладене, просить суд визнати кредитний договір № 0168/07/07-КЕ від 30 травня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «Банк Форум» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Форум Банк») та ОСОБА_2 - недійсним. Визнати недійсним Договір іпотеки від 30.05.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним Банком «Форум» Запорізькою філією та ОСОБА_5, який нотаріально посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за №3527 від 30 травня 2007 року. Зобов'язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 виключити із реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Договором іпотеки укладеним між Акціонерним комерційним банком «Фору» (Запорізькою філією) та ОСОБА_5 від 30 травня 2007 року, а саме: нерухоме майно - двохкімнатну квартиру, загальною площею 52,11 кв.м., житловою площею 29,91 кв.м., що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечнь на позов не надав.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та просить позов задовольнити.

Представник обласного управління по захисту прав споживачів в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 30 травня 2007 року між ОСОБА_2 (Позивач) та АКБ «Форум», Запорізькою філією (Відповідач) укладено кредитний договір №0168/07/07-КЕ (Кредитний договір) та додаткові угоди № 1-5 від 30.05.2007р. на споживчі цілі.

Банком відкрита кредитна лінія з лімітом у сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч) доларів США зі строком повернення по 29 травня 2012 року. Згідно з п. 1.4 кредитного Договору за користування кредитними коштами встановлюється 14 (чотирнадцять) процентів річних.

Графік повернення кредиту встановлено Додатковими угодами №1 від 30.05.2007р., № 3 від 23.11.2007р., №5 від 24.04.2008р. цими ж додатковими угодами встановлено й валюту, в якій кредит підлягає поверненню - долари США.

З метою забезпечення виконання Позивачем своїх обов'язків за кредитним Договором 30.05.2007 року між Відповідачем та ОСОБА_5 (третя особа) було укладено Договір поруки №191 (Договір поруки). Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель ОСОБА_4 поручається перед Кредитором (Відповідачем) за виконання ОСОБА_2 (Позивачем) зобов'язань за Кредитним договором, за яким останній зобов'язаний по 29 травня 2012 року повернути кредит у сумі 70 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом та можливі неустойки у розмірах і випадках, передбачених Кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення виконання Позивачем своїх обов'язків за кредитним договором між Відповідачем та поручителем був укладений Іпотечний договір від 30.05.2007р. та додаткові договори від 23.12.2007р. та 24.04.2008р. предметом іпотеки є 2-кімнатна квартира, розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, б. 149, кв. 17, яка належить ОСОБА_4

Згідно вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та Закону України «Про банки та банківську діяльність» Акціонерний комерційний банк «Форум» змінив з 19 квітня 2010 року назву на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ФОРУМ», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань Акціонерного комерційного банку «Форум», що підтверджується відповідними документами. 20 грудня 2010 року припинена діяльність Запорізької філії ПАТ «БАНК ФОРУМ» шляхом її реорганізації у відділення № 1700 «Запорізька дирекція ПАТ «БАНК ФОРУМ».

Укладаючи кредитний договір №0168/07/07-КЕ від 30.05.2007 р. сторони у п.7.2 зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови.

У пункті 7.10 кредитного договору Позичальник - ОСОБА_2 засвідчила, що умови кредитування відповідно до п.2.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» отримано нею до укладення цього договору.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови договору можуть бути визнані в разі, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Однією з підстав визнання умов договору несправедливими є надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених в договорі, як це передбачено п. 11 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, як вбачається з пунктів 1, 2 абзацу 4 частини 4 ст. 18 вказаного Закону положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої статті 18 не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем, а також договорів про купівлю-продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

У разі незгоди з умовами договору Позичальник, керуючись нормами пункту п. 3.4.2, 7.11 Кредитного договору, міг протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі Позичальнику примірника укладеного договору. З відкликанням згоди на укладення Кредитного договору Позичальник повинен одночасно повернути Банку кошти, одержані згідно з цим Договором.

Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Статтею 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Отже, сторони узгодили всі умови уклавши кредитний договір, в тому числі і у встановленні розміру штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 0,2% за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

Посилання позивача на листи Вищого Господарського суду України та вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року №543/96 є безпідставними, так як «ОСОБА_7 регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.», а не фізичні особи.

Відповідно до ст. 203 ЦК України під час підписання правочину сторона виявляє власне волевиявлення та вільну внутрішню волю, про що свідчать підписи позивача на кожній сторінці кредитного договору.

Укладаючи цей договір, позичальник не знаходився під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин. Сторони погодились (пункт 7.2 Кредитного договору), що з укладанням цього договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування, а також йому була надана вся інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Тобто про зміну курсу іноземної валюти по відношенню до гривні банки України дізнаються після того як це питання вирішується на рівні НБУ. Позивач, вирішуючи питання про одержання кредиту в іноземній валюті, діяв на власний ризик і достовірно знав про можливу нестабільність національної валюти гривні по відношенню до долара США.

Курси іноземних валют, в тому числі доларів США, не є фіксованими, що являється загальновідомим фактом (так за період з 1997 року по 1998 рік курс долара зріс з 1,75 до 5,00 гривень за 1 долар США, а за два місяці 2008 року зменшився з 5,05 до 4,84 гривень за 1 долар США).

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. У ст. 2 вищезазначеного Закону дається визначення поняття «кошти», згідно якого кошти - це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналіз приведених норм свідчить про безумовне зобов'язання позивача повернути відповідачу позику - грошові кошти саме в іноземній валюті (доларах США) в розмірі, в строки та на умовах, визначених сторонами в кредитному договорі.

Крім того, частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що вразі якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за відповідним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Під час укладання сторонами у справі кредитного договору інший порядок визначення грошового еквіваленту іноземної валюти встановлений не був.

Таким чином, зазначені вище положення вимог діючого законодавства спростовують твердження позивача щодо незаконності визначення у кредитному договорі зобов'язань по валютному кредитному договору в іноземній валюті.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно з статтею 345 ГК України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», стаття 1 якого відносить надання кредитів в іноземній валюті до валютних операцій.

Частиною 1 статті 5 Декрету передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

При цьому, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (частина 2 статті 5 Декрету).

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції (частина 4 статті 5 Декрету).

Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, такі операції:

- надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (підпункт «в» пункту 4 статті 5 Декрету);

- використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету).

На сьогодні законодавством не встановлено терміни та суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Ця обставина, з огляду на відсилочний характер норми Декрету, не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті (постанова від 21 березня 2001 р. № 6-7цс11).

Крім того, встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя по справі №2-618/2010 від 21.07.2010 року, залишеного без змін Апеляційним судом Запорізької області справа №22-6885/10 від 14.12.2010 року про стягнення з позивачки заборгованості по кредитному договору, вже розглянуті і вирішені питання стосовно валюти кредиту, банківської ліцензії та несправедливих умов кредитного договору №0168/07/07-КЕ від 30.05.2007 року.

За таких обставин, суд вважає, що в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до АКБ „Форум, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4; Обласне управління по захисту прав споживачів в Запорізькій області про визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А.Крамаренко