ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2014 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Буймової Л.П.,
при секретарі: Корченко О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингової компанії «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, -
Позивач ОСОБА_1 24.09.2014 року звернувся до суду із позовом до ТОВ «Лізінгова компанія «Автофінанс», про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 04.09.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 011081 на придбання транспортного засобу «GEELYCK-2» перед укладенням якого, представник відповідача за Довіреністю в усній формі роз'яснила позивачу, що він повинен спочатку сплатити передплату за автомобіль в узгодженій сумі 7400 (сім тисяч чотириста) гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір і на протязі двох-трьох днів відповідач передасть йому в користування предмет за договором купівлі-продажу, а позивач доплатить обумовлену договором суму. Після сплати ним 7400 гривень, він підписав договір купівлі-продажу, який за своїм змістом являється договором фінансового лізингу та додатки до договору.
Проте, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, позивач вважає включення відповідачем у договір несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3, розділ 10).
На думку позивача, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому.
Позивач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини не явки суд не повідомив, направив до суду письмові заперечення.
Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
04.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 011081 на придбання транспортного засобу «GEELYCK-2», (а.с.8-14) перед укладенням якого, представник відповідача за Довіреністю в усній формі роз'яснила позивачу, що він повинен спочатку сплатити передплату за автомобіль в узгодженій сумі 7400 (сім тисяч чотириста) гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір і на протязі двох-трьох днів відповідач передасть йому в користування предмет за договором купівлі-продажу, а позивач доплатить обумовлену договором суму. Після сплати ним 7400 гривень, він підписав договір купівлі-продажу, який за своїм змістом являється договором фінансового лізингу та додатки до договору.
До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.
Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8 договору): перший лізинговий платіж, який складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію») у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу.
Крім того Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж» (п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.
Як вбачається із договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» - виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.
Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.
Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.
Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.
Вищевикладене приводить суд до висновку, що положення розділу 10 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.
На підставі п. 2.1 Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору.
Згідно до п. 2.2 Договору, строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останню дату платежу, зазначену у Додатку № 2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.
Пунктом 9.1 Договору передбачено право Лізингоодержувача при обов'язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків, придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу.
Також, зі змісту п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.
Однак, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом.
На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає включення відповідачем у договір несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3, розділ 10).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 13, 216, 808 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Захисти право споживача ОСОБА_1, шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу № 011081 від 04.09.2014 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс».
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову суму сплачену на виконання договору фінансового лізингу № 011081 від 04.09.2014 року в розмірі 7400 гривень.
Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя