06.10.2014Провадження № 6/331/427/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Федченко І.М.,

при секретарі Чудновській М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про обмеження виїзду за кордон відносно ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з поданням, в якому зазначає, що на примусовому виконанні Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження № 10024994 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/331/1799/13 від 28.04.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

26.06.2014 старшим держаним виконавцем ОСОБА_2 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. У зв?язку з невиконанням рішення суду в межах встановленого графіку державним виконавцем 04.07.2014 винесена постанова про накладення штрафу на боржника відповідно до ст. 89 ЗУ Про виконавче провадження у розмірі 340,00 грн .

10.07.2014 державним виконавцем зафіксований повторно факт невиконання рішення суду про що складений акт державного виконавця. 14.07.2014 в порядку ст. 75, 89 накладений штраф в подвійному розмірі ( 680,00 грн.) згідно постанови від 14.07.2014.

17.07.2014 на адресу Орджонікідзевського РВ ЗМУ направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за не виконання рішення суду за ознаками злочину передбаченого ст. 382 КК України. Відповідь з Орджонікідзевського РВ станом на 07.08.2014 не надійшла.

За адресою мешкання боржника було залишено вимогу державного виконавця, з вимогою зявитися у Жовтневий відділ державної виконавчої служби з метою дачі пояснень та надання інформації щодо свого майнового стану та наявності майна, на яке можливо звернути стягнення. У назначений час у вимозі державного виконавця боржник на прийом у виконавчу службу не зявився.

Станом на 01.09.2014 року заборгованість за виконавчим провадженням складає 5000,00 доларів США по комерційному курсу долара по відношенню до гривні на день розрахунку. На протязі травня - серпня 2014 року заборгованість не погашена ані в повному обсязі, ані частково. Боржник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідн. Код 9 зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 рішення суду по справі 2/331/1799/13 не виконав.

У звязку з невиконанням боржником зобов'язань за виконавчим документом у самостійному порядку, державним виконавцем здійснені всі заходи, передбачені законом щодо зобов?язання боржника вчинити певні дії.

У поданні державний виконавець зазначає, що боржник взагалі з дня відкриття виконавчого провадження не здійснив жодної дії на погашення боргу на користь ОСОБА_3

На неодноразові виклики державного виконавця зявитись до відділу, боржником відреаговано не було.

Державний виконавець просить суд вирішити питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржника ОСОБА_1.

В судовому засіданні державний виконавець на задоволенні подання наполягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає подання таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

судом встановлено, що у Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження № 10024994 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/331/1799/13 від 28.04.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

26.06.2014 старшим держаним виконавцем ОСОБА_2 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 21 Конституції України закріплено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Ст. 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадян України» підставами для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобовязань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобовязань, тобто наявність лише самого зобовязання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні, та відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України надає до клопотання (подання) про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

У поданні державний виконавець зазначає, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 ухиляється від виконання зобовязань покладений на нього рішенням суду, та державна виконавча служба намагається виконати рішення суду у примусовому порядку. Також з боку боржника, відсутня співпраця, тобто відсутні заходи для погашення заборгованості та в наявності існують лише перешкоди з його боку у вигляді ігнорування викликів державного виконавця, відсутність повної або часткової проплати заборгованості, відсутність офіційного джерела отримання доходів, на підтвердження зазначеного, державним виконавцем, 04.07.2014 винесена постанова про накладення штрафу на боржника відповідно до ст. 89 ЗУ Про виконавче провадження у розмірі 340,00 грн., 10.07.2014 державним виконавцем зафіксований повторно факт невиконання рішення суду про що складений акт державного виконавця. 14.07.2014 в порядку ст. 75, 89 накладений штраф в подвійному розмірі ( 680,00 грн.) згідно постанови від 14.07.2014.

Однак, на адресу суду надійшло заперечення від ОСОБА_1, в якому зазначено, що державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ не в повні мірі з»ясовані всі обставини виконання мирової угоди. Також суду надані копію квитанцій щодо виконання умов мирової угоди, що спростовує обґрунтованість вказаних обставин наведених у поданні державним виконавцем щодо умисного ухиляння від належного виконання зобов»язань ОСОБА_1

Стаття 31 Закону України Про виконавче провадження передбачає умови та правила надсилання документів виконавчого провадження. Цією статтею визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В цій же нормі даного Закону окремо передбачено, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, прийнятої та підписаної членами Ради Європи у Римі 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97 ВР від 17 липня 1997 року (статтею 2) визначено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу місця проживання.

Кожна людина має право залишати будь яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоровя або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Тому застосування у визначеному Законом порядку про тимчасове обмеження виїзду Боржника за межі України, направлене на відновлення порушених прав стягувача у виконавчому провадженні і не суперечить положенням Конвенції та протоколів до неї.

Аналіз норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про порядок виїзду з України та в їзду в Україну громадян України», свідчить про те, що наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї рішенням суду є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України. Також, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин», питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених за позовами, що виникають з кредитних відносин, у порядку передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

З огляду на наведене, суд вважає подання таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст..377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника: ОСОБА_1 ---- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Федченко І.М.