Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Ксєломєнос О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_5 про захист права власності, в обґрунтування якого вказала, що вона, разом із ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. В теперішній час, проти її волі, в будинку проживають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Вважає, що відповідачі не набули права користування цим житловим приміщенням, оскільки вони оселилися в будинку з порушенням встановленого порядку, а саме, без її згоди, як власника, а подальше проживання відповідачів в її будинку обмежує її в можливості здійснення права власності, а отже, вони мають бути виселені. Позивачка просила виселити із будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, без надання їм іншого житлового приміщення.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити.

Представник позивачки, адвокат ОСОБА_7 позов підтримав, та пославшись на викладені в ньому обставини, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2, яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість, просила відмовити в його задоволенні. На випадок, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позову, просила застосувати позовну давність, надавши відповідну заяву.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість, просила відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що, на його думку, позов має бути задоволеним з мотивів, на які посилалася позивачка в обґрунтування позовних вимог.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що на підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 01 квітня 2013 року ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1. Власником інших 1/2 частини цього будинку є ОСОБА_5.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2009 року (номер справи у суді першої інстанції 2-563/2009) по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Іллічівського району міста Маріуполя, про усунення перешкод та виселення, яке набрало законної сили, встановлено, що в 1990 році до спірного будинку в якості члена сім'ї дружини сина, вселилась відповідачка ОСОБА_2. На час проживання у спірному будинку народились ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 3 лютого 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та сином позивача - ОСОБА_6 було розірвано, ОСОБА_2 з дітьми залишилася проживати за адресою: АДРЕСА_1. В зв'язку з розлученням, погіршилися відносини між позивачем та його жінкою з однієї сторони та відповідачкою ОСОБА_2 з іншої. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають право користування займаним приміщенням у будинку, за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 була вселена за згодою власника будинку як член сім'ї. В подальшому народилися ОСОБА_3, ОСОБА_4, які також постійно мешкали у спірному будинку за згодою власника.

Ці висновки підтверджено ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2011 року (номер справи в суді апеляційної інстанції 22-1669/11), та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2012 року.

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, до спірного будинку, відповідачі вселились на законних підставах та набули права користування цим житловим приміщенням.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна, у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права ним володіння та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено право власника житлового будинку використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім'ї та інших осіб.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають право користування займаним приміщенням у спірному будинку, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», п.п.47-50 Правових позицій Верховного Суду України , викладених в листі від 26.05.2001 р., при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливими для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при тривалій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні , якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами , іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Підтримуючи позов, стороною позивача не надано суду доказів про те, що відповідачі створили умови неможливого співжиття в одному будинку.

Крім того, фактично позивач та відповідачі проживаючи в одному будинку користуються різними житловими приміщеннями, оскільки та частина, яку займають відповідачі є ізольованою від частини, яку займає позивачка з чоловіком в зв'язку з обладнанням самостійних входів. Сторона позивача та третя особа ОСОБА_5 не заперечували проти того, що відповідачі не користуються їх частиною будинку.

Окрім того, рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 12 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, встановлено, що з 27 липня 2014 року і до теперішнього часу неповнолітній ОСОБА_4 проживає без реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2. Отже, той факт, що неповнолітній ОСОБА_4 фактично не проживає за спірною адресою, виключає можливість його виселення зі спірного будинку.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що відповідачами не порушується прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст 317, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 157 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист права власності - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. В. Литвиненко