Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/2217/13-ц
Провадження № 2/321/61/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в смт. Михайлівка Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агро-Дніпро» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПП «Агро-Дніпро» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначено, що з 06 жовтня 2006 року по 27 лютого 2007 року позивач працював на посаді тракториста в ПП «Агро-Дніпро». 12 жовтня 2006 року на відкритому майданчику для ремонту техніки ПП «Агро-Дніпро» стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок чого позивач тілесні ушкодження. 27 лютого 2007 року позивач був звільнений з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи. Починаючи з 2006 року позивач постійно хворіє, неодноразово звертався за медичною допомогою, лікується від наслідків травми, яку він отримав на виробництві. Згідно довідки МСЕК позивач втратив 20 % професійної працездатності, а з 06 листопада 2013 року 25 %. Внаслідок травми та подальшого постійного лікування позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 40000 гривень Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 40000 гривень.

В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Однак, в попередніх судових засіданнях представником відповідача були надані письмові заперечення проти позову, згідно яких вважає, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки на час нещасного випадку, який стався з позивачем, не було скасовано обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України сплачувати моральну шкоду. Також не зазначено, чи реалізував позивач своє право на звернення до Фонду, чи ні. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів тривалого протягом семи років лікування від травми, самостійної сплати витрат на ліки. До того ж, позивач вже був інвалідом другої групи та мав поганий стан здоров'я, після травми протягом року перебував на лікарняному, а підприємство надавало йому всіляку допомогу відвозили до лікарні, купували ліки, відвозили до Фонду для оформлення необхідних документів, а також підприємство надало позивачу грошові кошти для купівлі будинку, які в подальшому з нього утримані не були. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши амбулаторну карту ОСОБА_1, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_1, останній 06 жовтня 2006 року прийнятий на роботу в ПП «Агро-Дніпро». 27 лютого 2007 року позивач був звільнений з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи.

Згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 12 жовтня 2006 року о 13 годин 40 хвилин на приватному підприємстві «Агро-Дніпро», затвердженого 17 жовтня 2006 року, комісія провела за період з 13 жовтня 2006 року по 17 жовтня 2006 року розслідування нещасного випадку, який стався на відкритому майданчику для ремонту техніки ПП «Агро-Дніпро», один потерпілий. В результаті нещасного випадку ОСОБА_1 отримав закритий черезвертельний перелом лівого стегна з відривом малого вертела зі зміщенням. Обставини, за яких стався нещасний випадок: початок роботи підприємства 12 жовтня 2006 року розпочався о 08 годині 00 хвилин ранку. ОСОБА_1 отримав наряд від ОСОБА_2 на ремонт комбайну. Згідно з нарядом виконувалися роботи з установки двигуна. Двигун за допомогою крану був встановлений на комбайн. ОСОБА_1 повинен був закріпити та підключити двигун. Після закріплення двигуна він почав встановлювати капот, під час чого виникла необхідність прибрати кришку капоту з комбайна. ОСОБА_1 вирішив скинути кришку на землю, під час падіння кришка зачепилася за одяг. ОСОБА_1 разом з кришкою впав з комбайну. ОСОБА_2 викликав швидку допомогу. Висновок комісії: нещасний випадок вважається пов'язаним з виробництвом, підлягає обліку, складається акт за формою Н-1. Особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку: інженер ОСОБА_2 неякісно провів інструктаж, не перевірив навичок безпечних методів праці; тракторист ОСОБА_1 не потурбувався про особисту безпеку та здоров'я в процесі виконання робіт, не використав під'ємні транспортні механізми під час ремонту.

Згідно акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженого 17 жовтня 2006 року, 12 жовтня 2006 року о 13 годині 40 хвилин на відкритому майданчику ремонту техніки ПП «Агро-Дніпро» стався нещасний випадок. Обставини, за яких стався нещасний випадок: початок роботи підприємства 12 жовтня 2006 року розпочався о 08 годині 00 хвилин ранку. ОСОБА_1 отримав наряд від ОСОБА_2 на ремонт комбайну. Згідно з нарядом виконувалися роботи з установки двигуна. Двигун за допомогою крану був встановлений на комбайн. ОСОБА_1 повинен був закріпити та підключити двигун. Після закріплення двигуна він почав встановлювати капот, під час чого виникла необхідність прибрати кришку капоту з комбайна. ОСОБА_1 вирішив скинути кришку на землю, під час падіння кришка зачепилася за одяг. ОСОБА_1 разом з кришкою впав з комбайну. ОСОБА_2 викликав швидку допомогу. Вид події: падіння потерпілого з висоти. Причини нещасного випадку: основна відсутність або неякісне проведення інструктажу; супутні порушення технологічного процесу, невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Діагноз за листком непрацездатності: закритий черезвертельний перелом лівого стегна з відривом малого вертелу зі зміщенням. Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: головний інженер ОСОБА_2 неякісно провів інструктаж, не перевірив навичок безпечних методів праці; тракторист ОСОБА_1 не потурбувався про особисту безпеку та здоров'я в процесі виконання робіт, не використав під'ємні транспортні механізми під час ремонту.

Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 424, ОСОБА_1 з 24 січня 2007 року по 02 лютого 2007 року знаходився на стаціонарному лікуванні в обласному відділенні кістково-гнійної інфекції 9-ї міської клінічної лікарні м. Запоріжжя з діагнозом: нагноювання м'яких тканин лівого стегна; не зрісший перелом чрезвертельний лівого стегна з варусною деформацією, зі скороченням кінцівки 5 см, контрактура в тазостеговом суставі ротаційно-приведена.

Згідно амбулаторної карти ОСОБА_1, останній 07 лютого 2007 року ЛКК направлений на МСЕК з діагнозом: неконсолідований перелом черезвертельний лівого стегна з варусною деформацією з вкороченням лівої кінцівки на 5 см. Був оглянутий на МСЕК 13 лютого 2007 року, визнаний інвалідом другої групи з 09 лютого 2007 року.

Згідно копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ № 003747, виданої 05 лютого 2008 року, позивачу групу інвалідності не встановлено, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 20 %. Потреба у додаткових видах допомоги: лікування у травматолога, стаціонарне лікування.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ № 008499, виданої 19 листопада 2013 року, позивачу групу інвалідності не встановлено, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 25 % з 06 листопада 2013 року. Потреба у додаткових видах допомоги: амбулаторне лікування по показанням травматолога.

Таким чином, вбачається, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заподіяної йому внаслідок нещасного випадку на виробництві моральної шкоди, так як він зазнав фізичних та душевних страждань в зв'язку із отриманням тілесних ушкоджень, певний час перебував на стаціонарному лікуванні, переніс операцію, й до теперішнього часу продовжує лікуватися, відчуваючи фізичний біль та моральні муки, порушенням звичного способу життя, пов'язаного із лікуванням та відсутністю можливості повноцінно працювати, матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли він працював, внаслідок чого позивач нервує, хвилюється, втратив душевний спокій та здоровий сон, його мучать головні болі, біль в серці та приступи кашлю, все це викликає в нього негативні емоції та переживання, він був змушений багато часу витрачати на оформлення відповідних документів, звертатись до юриста для отримання консультацій щодо поновлення своїх прав.

Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 40000 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов'язані з ушкодженням здоров'я, та з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Посилання представника відповідача на те, що відповідати за позовом про відшкодування моральної шкоди має не підприємство, а Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і не зрозуміло, чи використав позивач своє право на звернення до фонду, чи ні, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період з 01 квітня 2001 року до 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Відтак потерпілі не мають права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за рахунок Фонду соцстраху, в разі, коли встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності потерпілому мало місце після 01 січня 2006 року. При цьому право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральний збиток за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тобто, з урахуванням тієї обставини, що нещасний випадок з позивачем на виробництві стався 12 жовтня 2006 року, а стійка втрата працездатності у зв'язку з травмою на виробництві вперше була йому встановлена ще пізніше, тому вбачається, що позивач вірно реалізував своє право на отримання відшкодування заподіяної моральної шкоди за рахунок підприємства відповідача за позовом.

Також суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів лікування протягом семи років від травми, самостійної сплати витрат на ліки, він ще до нещасного випадку був інвалідом другої групи та мав поганий стан здоров'я, після травми протягом року перебував на лікарняному, а підприємство надавало йому всіляку допомогу відвозили до лікарні, купували ліки, відвозили до Фонду для оформлення необхідних документів, а також підприємство надало позивачу грошові кошти для купівлі будинку, які в подальшому з нього утримані не були. Так, зазначені посилання представника відповідача є безпідставними і необґрунтованими, оскільки як було встановлено під час судового розгляду, дійсно позивач мав інвалідність другої групи, однак після травми, отриманої внаслідок нещасного випадку на виробництві, він тривалий час перебував на лікуванні, а після встановлення йому стійкої втрати працездатності у зв'язку з травмою на виробництві, позивач був звільнений із займаної ним посади на підприємстві відповідача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи. Також, в медичних картах позивача наявні численні відповідні записи щодо звернення позивача зі скаргами на болі, проходження ним численних обстежень та отримання консультацій у лікарів, згідно яких йому рекомендоване амбулаторне лікування у травматолога та постійний прийом лікарських препаратів. Крім того, представником відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Самі по собі такі посилання представника відповідача не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд також приймає до уваги й положення чинного законодавства, відповідно до яких моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, тобто відшкодування матеріальної шкоди жодним чином не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу тілесних ушкоджень і моральних страждань, пов'язаних з ушкодженням здоров'я, істотність вимушених змін у його житті, час та зусилля, які були необхідні позивачу для відновлення стану його здоров'я, та пов'язані з цим його фізичні страждання і моральні переживання, неможливість відновлення стану, який мав позивач до нещасного випадку, а також вину самого позивача, який своєю поведінкою також сприяв виникненню шкоди, суд вважає, що позивачу внаслідок отриманої травми на виробництві дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 20000 гривень як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань.

Разом із цим, суд не вбачає підстав для допущення судового рішення до негайного виконання, оскільки позивачем взагалі не наведено жодних підстав, які б свідчили про необхідність допущення судового рішення до негайного виконання. Крім того, виходячи із системного аналізу чинних положень цивільного та цивільного процесуального законодавства України, вбачається, що можливість негайного виконання судового рішення у межах суми стягнення за один місяць або всієї суми стягнення у справі щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, більшим чином стосується відшкодування майнової шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи.

Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20000 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 88, 107, 197, 208, 212 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агро-Дніпро» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Агро-Дніпро» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з приватного підприємства «Агро-Дніпро» на користь держави судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

12.03.2014