АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/644/14ц
Провадження № 22-ц-/790/6015/14 Головуючий І інстанції: Маслов М.І.
Категорія: сімейні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Орджонікідзевський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про позбавлення батьківських прав, встановлення фіксованого розміру аліментів та стягнення заборгованості по сплаті аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Орджонікідзевський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,-

в с т а н о в и л а:

28 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнутих на її користь у розмірі ? частини всіх видів заробітку, стягнення з останнього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до повноліття сина ОСОБА_3, 1997 року народження, та стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 15 січня 2014 року складає 3460 грн. 67 коп..

Також ОСОБА_2 просила суд позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 1997 році відповідач залишив сім'ю, добровільно не надавав матеріальної допомоги, у зв'язку з чим на підставі рішення суду від 08 січня 1998 року на її користь з нього було стягнуто аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але ОСОБА_1 аліменти вчасно не сплачує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої постійно збільшується. У зв'язку з тим, що відповідач не працює, перебуває на обліку як безробітний в Ізюмському МРЦЗ, вважала за необхідне змінити розмір аліментів з ? частини на 1000 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 увесь час ухилявся від виховання дитини, не відвідував сина, жодного разу не з'являвся в школі, навчанням та вихованням дитини не цікавився, не піклувався про духовний та фізичний розвиток дитини, не виявляв інтересу до внутрішнього світу сина, не створював умов для отримання ним освіти, свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку з чим просила позов задовольнити - позбавити останнього батьківських прав.

05 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просив зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати брати йому участь у вихованні дитини та вільному спілкуванні з сином, а також визначити наступні способи його участі у вихованні сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, особисте спілкування:

- побачення двічі на місяць: першої і третьої суботи місяця з 10-00 год. до 16-00 год за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування;

- спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком;

- необмежене спілкування з сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 засобами телефонного, поштового, електронного та іншими засобами зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, а також просив зобов'язати ОСОБА_2, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомляти про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2014року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Ізюм Харківської області, у відношенні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Змінено розмір аліментів, які стягуються згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.01.1998 року із ОСОБА_1, на користь. ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, та стягнуто із нього на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 400 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2014 року до повноліття сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку або зміни підстав. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм права.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши, у відповідності до положень ст.. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам цивільно-процесуального закону рішення суду у повній мірі не відповідає.

Розглядом справи достеменно встановлено, що сторони перебували у шлюбі, мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який постійно проживає з матірю, з 1998 року з батька за рішенням суду стягнуто аліменти по ? частині усіх видів заробітку щомісячно, ОСОБА_1 постійного місця роботи не має, перебуває на обліку в центрі зайнятості, то ж постійного заробітку на цей час не має.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі, суд виходив із конкретних обставин та керувався вимогами ст.. 181-184 СК України, роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Так, відповідно вимог ст.. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судова колегія погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі.

Правильного висновку дійшов суд щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах. Суд привів мотиви прийнятого рішення у цій частині у відповідності ч. 3 ст. 215 ЦПК України.

Обґрунтовано суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 перешкоджає йому належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, у чому саме є перешкоди, через які він не має можливості цікавитися вихованням, станом здоров'я та навчанням сина.

Тому в цій частині рішення є таким, що відповідає вимогам ст.. 213, 214 ЦПК України.

Разом з тим, з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, судова колегія погодитися не може з наступних підстав:

Згідно роз'ясненням, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року (зі змінами і доповненнями згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008), позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За положеннями ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання ст.. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих, у розуміння положень статей 58, 59 ЦПК України, доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних на те причин, винної поведінки відповідача та свідомого ухилення від виконання батьківських обов'язків.

З урахуванням конкретних обставин справи, взаємовідносин, що склалися між сторонами: наявних у справі письмових матеріалів, які підтверджують факт прояву інтересу батька до життя сина, сплати аліментів на утримання дитини, а також відсутності доказів винної поведінки відповідача та свідомого його ухилення від виконання батьківських обов'язків, судова колегія вважає, що суд поспішно дійшов висновку, який у повній мірі не відповідає фактичним обставинам справи.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, як і невідповідність висновків суду обставинам справи, за вимогами п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Рішення суду в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, як це роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 вказаної вище постанови.

Тож, судова колегія вважає за необхідне попередити відповідача щодо наслідків незміни ним ставлення до виховання сина.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з ухваленням нового в частині.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2014 року - змінити:

- скасувати його в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 у відношенні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -