Справа № 222/218//14-ц
Провадження № 2/222/158/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді Доценко С.І.

при секретарі Болбат Н.І.

за участю:

відповідачки: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Володарське цивільну справу за позовом:

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1 ,

треті особи Служба у справах дітей Володарської районної державної адміністрації Донецької області, Рада опіки та піклування Кальчицької сільської ради Рада опіки та піклування Куйбишевського району м.Донецька про

визначення місця проживання дітей з батьком,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач, в обґрунтування позовних вимог пояснив, що позивач і відповідачка є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти за рішенням суду залишились проживати з відповідачкою яка переїхала з м. Донецьк до села Кирилівка Володарського району Донецької області, до своїх батьків. Відповідачка не приділяє достатнього часу вихованню дітей залишила їх на своїх батьків а сама мешкає в м.Маріуполі приїжджаючи до дітей лише у вихідні дні. Її батьки є особами похилого віку і не можуть приділяти дітям достатньо уваги. В селі відсутні будь-які заклади для розвитку дітей, молодший син не ходить до дитячого закладу, умови проживання є несприятливими для проживання дітей, діти постійно хворіють. Лікувальних закладів в селі немає, мати не займається лікуванням дітей, а зайнята своїм особистим життям. Маючи змогу кожен день приїзджати до дітей вона знімає квартиру в м. Маріуполі та протягом тижня перебуває окремо від них. Відповідачка періодично перешкоджає йому забирати дітей до себе в м. Донецьк. Із слів дітей, відповідачка та її батьки застосовують до дітей фізичну силу, в останнє коли позивач забирав дітей старший ОСОБА_5 мав синці, що підтверджено фотознімками та довідками з лікарняного закладу. За його заявою по відношенню до відповідачки відкрити кримінальне провадження. Позивач вважає, що він проживаючи в м. Донецьку має більше змоги займатися розвитком дітей, тому що, в районі де він мешкає є школи й дитячі садки, багато різноманітних дитячіх закладів. На відміну від позивачки він має постійне місце проживання, має постійний прибуток, а тому просить суд задовольнити його позов і визначити місце проживання дітей з батьком.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим що, шлюб з позивачем розпався з його вини в наслідок подружньої зради. Після розлучення за рішенням суду діти були залишені проживати з нею. Вона була вимушена переїхати із м. Донецьк на постійне проживання до своїх батьків в с. Кирилівка Володарського району. У зв*язку з тим, що в селі не було роботи за її фахом вона була вимушена працевлаштуватись медичною сестрою в лікарні м. Маріуполя. Враховуючи що, проїзд з с. Кирилівка до м. Маріуполя та в зворотньому напрямку потребує багато коштів, вона вимушена тимчасово до оформлення оренди квартири залишити дітей проживати протягом тижня з своїми батьками, а в п*ятницю повертається додому та весь час проводить з дітьми. Умови проживання в селі є достатніми для розвитку дітей. Діти доглянуті, нагодовані на свіжому повітрі. Ні вона ні її батьки фізичне насилля до дітей не застосовують, синці на які посилається позивач могли бути одержані дітьми підчас гри. Знімок з нібито синцем за вухом у Нікити не може бути доказом жорстокого поводження з ним, тому що, не зрозуміло чи дійсно на фото її син ОСОБА_5 і при яких обставинах робилося фото. Вона працює, має постійний доход, її батьки також отримують пенсію, мають земельні паї, вона робить все для матеріального утримання дітей, що не можна сказати про позивача який має заборгованість по аліментах. Позивач, як і вона не має свого житла проживає в батьківському домі з новою дружиною. На теперішній час, відповідачка знайшла житло в м. Маріуполі та чекає закінчення старшим сином навчання в школі, щоб забрати дітей до себе. Вважає, що немає підстав забирати у неї дітей і визначати їх місце проживання з батьком. За рішенням суду він має можливість спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Не погоджується з представленими позивачем суду квитанціями про понесені ним витрати на утримання дітей так як ці витрати не погоджувались з нею. Просить відмовити в позові.

Представник Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації вважає, що із наданих позивачем доказів не має підстав визначати місце проживання дітей з батьком, що при перевірці житлово-побутових умов проживання встановлено, що у відповідачки створені всі умови для належного проживання, виховання та розвитку дітей. Вважає, що батьки відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов мають рівні умови. Той факт, що мати працюючи в іншій місцевості вимушена протягом тижня проживати окремо від дітей не є підставою для розлучення її з дітьми, тому, що залучення нею до виховання дітей своїх батьків не суперечить ст.. 151 ч. 2 СК України. Перебування дітей в дитячому дошкільному закладі не є обов*язковим. Згідно декларації з прав дитини, малолітні діти лише в виключних випадках можуть бути розлучені з матір*ю. А тому Служба у справах дітей вважає доцільним залишити дітей проживати з матір*ю.

Представники ради опіки та піклування Кальчицької сільської ради Володарського району Донецької області та Ради опіки та піклування Куйбишевського району м.Донецька в судове засідання не з*явились, але залишили суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розв`язуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить із положень ст.141 СК України, щодо рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, ст.155 СК України, яка встановлює , що здійснення батьками своїх прав та обов`язків щодо дитини грунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності .

Ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини , яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.161ч1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Критеріями для вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини є ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст.161 СК України встановлює обмеження для органу опіки та піклування та суду щодо передавання дитини для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При вирішенні питання з ким із батьків повинна проживати дитина суд враховує положення о ст. 27 Конвенції про права дитини прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН,від 20 листопада 1989 року та набула чинності 2 вересня 1990 року,ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України27 вересня 1991 року, якою гарантується право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного ,морального і соціального розвитку дитини. Батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено на підставі копії свідоцтв про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що батьками дітей є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Згідно рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 18.04.2013 року встановлено, що розірвано шлюб між позивачем і відповідачкою та визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір*ю ОСОБА_1 . Рішення набуло законної сили 29.04.2013 року.

Згідно довідки Кальчицької сільської ради, ОСОБА_6 . ОСОБА_7 та ОСОБА_4 проживають без реєстрації за адресою, АДРЕСА_2 разом з матір*ю ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець.

Згідно довідки лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ ГУМВСУ в Донецькій області ОСОБА_1 працює в зазначеній лікарні медичною сестрою і має графік роботи з понеділка до п*ятниці, вихідні дні: субота, неділя та святкові дні.

Згідно довідки ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька від 02.12.2013 року ОСОБА_2 згідно податкової декларації за три квартали 2013 року мав дохід 38403 гривні

Згідно довідки лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ ГУМВСУ в Донецькій області ОСОБА_1 . за останні 6 місяців 2013 року мала дохід 10210,34 гривень.

Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 складеного органом опіки та піклування Куйбишевської районної у м. Донецьку ради встановлено, що він проживає в житловому будинку, що належить його батьку ОСОБА_2 загальною площею 96 кв.м. Умови проживання є задовільними, створені всі умови для виховання та розвитку дітей.

Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 28.04.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_2 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 а також її батьками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які є пенсіонерами. Умови проживання задовільні, будинок з усіма зручностями, газовим опаленням, водопроводом та каналізацією. Для дітей обладнано окрему кімнату в якій є ліжка, шафа, письмовий стіл в іншій кімнаті іграшки та ноутбук. Мати весь вільний час приділяє вихованню дітей, для дітей створено усі необхідні умови для виховання та проживання. Діти забезпечені усім необхідним. Порушення прав та законних інтересів дітей не виявлено.

Згідно довідок ПФО ОСОБА_8 отримує пенсію за віком 11582,60 за 6 останніх місяців 2013 року, ОСОБА_9 6772,10 за 6 місяців 2013 року.

Згідно копій державних актів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мають право власності на земельні ділянки.

Відповідно до характеристик з місця роботи та місця проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, як добросовісний працівник та турботлива мати.

Згідно висновку служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації визнано таким що не відповідає інтересам дітей визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком та доцільним проживання дітей з матір*ю.

Згідно довідки Зорянської ЗОШ ОСОБА_10 навчається у третьому класі цієї школи.

Згідно повідомлення ДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку на 18.12.2013 року збоку ОСОБА_2 мало місце заборгованість по сплаті аліментів в сумі 4600 гривень.

Допитана свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач є її сином, а ОСОБА_12 та Нікіта онуками. Син мешкає разом з своєю новою дружиною в будинку, що належить її чоловіку, будинок з усіма зручностями обладнаний побутовою технікою і меблями, між новою дружиною та дітьми склалися доброзичливі відносини, а тому вважає що дітям краще буде проживати з батьком аніж з матір*ю, яка не має свого житла та не визначилась у своїх відносинах.

Таким чином судом встановлено, що сторони мають подібні житлово-побутові умови. І позивач і відповідачка проживають в будинку своїх батьків, будинки з усіма оздобленнями, і в одному і в іншому обладнана кімната для дітей, є достатні умови для належного виховання та задоволення потреб дітей.

Сторони працюють за фахом, мають постійний доход.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачка жорстоко поводиться з дітьми. Суд не приймає як докази довідки про наявність синців у сина ОСОБА_13 , виявлені позивачем при спілкуванні з сином та фото про наявність нібито синців за вухом, тому що відсутні докази, що саме відповідачкою завдані ці тілесні ушкодження, а що стосується фото- немає доказів коли і при яких обставинах воно було зроблено та що на фотознімку саме дитина сторін

Судом також не приймаються як докази аудіо-записи розмов між сторонами щодо визначення порядку спілкування з дітьми, тому що за принципом відносності доказів вони не мають значення для вирішення питання про визначення місця проживання дітей.

Судом встановлено, що позивачка працює в м.Маріуполі і не має матеріальної змоги, виходячи із розміру заробітної плати щодня їздити додому в інший населений пункт с.Кирилівка Володарського району Донецької області. А тому , при таких обставинах залишення дітей з близькими родичами рідними бабусею та дідусем, не може бути розцінено як ухилення матері від виховання та утримання дітей і не може бути підставою для передачі дітей батьку. Із висновку Служби у справах дітей вбачається, що відповідачка турботлива мати яка весь вільний час при можливості проводить з дітьми та піклується про них.

Дії ОСОБА_1 щодо передачі у її відсутність дитини під опікування своїх батьків, на думку суду при зазначених обставинах не суперечать ст. 151 ч. 2 СК України відповідно до якої батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 18.04.2013 року , що набрало законної сили вже прийняте рішення про визначення місця проживання дітей з матір`ю. На думку суду позивачем не представлені докази на підтвердження того, що після набранням рішенням законної сили обставини змінились таким чином, що доцільно визначити місце проживання дітей з батьком.

Позивачем не надано доказів , що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та таке інше. Навпаки вона працює та позитивно характеризується як за місцем роботи так і за місцем постійного проживання, яке визначається як місце її реєстрації.

На підставі викладеного, виходячи із положень ст. 6 Декларації прав дитини, яка була затверджена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, згідно якої малолітні діти , якими на момент розгляду справи є діти сторін ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , не повинні бути розлучені зі своєю матір`ю окрім виключних випадків, які судом не встановлені, вважає що проживання дітей з відповідачкою не створює для них реальну небезпеку для їх життя та здоров`я і на думку суду, з урахуванням висновку Служби в справах дітей відповідає інтересам дітей.

Суд вважає такими , що не заслуговують на увагу доводи позивача та надані довідки про те що здоров`ям дітей займається лише він, тому що батьки мають рівні права щодо виховання та утримання дітей, а тому немає нічого дивного в тому що батько проводив консультації щодо здоров`ґ своєї дитини у спеціалістів, яких не має в с.Кирилівка.

Суд не приймає також як підставу для визначення місця проживання дітей з батьком наявність в м. Донецьку різноманітних дитячих закладів для розвитку дитини, тому що головним критерієм на думку суду є те, що в такому віці діти більше потребують материнської опіки і їх не можна розлучати з матір`ю.

Судові витрати по справі складаються з 243.60 грн. судового збору , який сплачений позивачем при зверненні до суду і які відповідно до ст..88 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей Володарської районної державної адміністрації Донецької області, Рада опіки та піклування Кальчицької сільської ради Рада опіки та піклування Куйбишевського району м.Донецька про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 23.05.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області м. Маріуполя через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Доценко