Справа № 428/783/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі :

головуючого судді - Александрової Н.В.,

при секретері - ОСОБА_1,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за участю третьої особи державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори м. Сєвєродонецька ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 28 листопада 2012 року помер її чоловік ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вона була в зареєстрованому шлюбі з 2009 року. Після смерті її чоловіка ОСОБА_8, вона, як спадкоємець першої черги, у встановлений законом шестимісячний термін, 07 травня 2013 року, подала до державного нотаріуса першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 заяву про прийняття спадщини. Державним нотаріусом ОСОБА_6 на підставі поданої заяви про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа № 198/2013. Крім того, до державного нотаріуса першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, заяву про прийняття спадщини подали мати її померлого чоловіка ОСОБА_9 та дві доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які у відповідності з законом є спадкоємцями першої черги.

Після смерті чоловіка залишилась спадщина у вигляді квартири № 151, розташованої у будинку № 4 по вул. Курчатова у м. Сєвєродонецьку Луганської області, на яку, за взаємною згодою між подружжям, було оформлено право власності на її чоловіка. Гроші на оформлення права власності на квартиру, проведення ремонту у квартирі, оплату комунальних послуг були взяті з їх сімейного бюджету. Право власності на дану квартиру її померлий чоловік отримав 21 лютого 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 41, серія САЕ № 266032, видане 21.02.2011 року Управлінням ЖКГ м. Сєвєродонецька.

25 липня 2013 року, після спливу шестимісячного терміну, вона звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини, проте державним нотаріусом 25 липня 2013 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки інші спадкоємці не згодні з її вимогами щодо спадкового майна, а саме з вимогами про виділ їй частини квартири, як майна, що належить їй на праві спільної сумісної власності та частини з другої половини квартири, що є обєктом поділу між спадкоємцями.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали позовну заяву, просили суд її задовольнити та визнати за нею після померлого чоловіка ОСОБА_8 право власності на квартиру № 151 в розмірі 1/2 частини як обєкта спільної сумісної власності подружжя, загальною площею 34,8 кв.м., розташовану за адресою: Луганська область м. Севєродонецьк, вул. Курчатова, 4, та визнати за нею також на підставі спадкування за законом право власності на 1/4 частку в 1/2 частині квартири № 151, розташованій за адресою: Луганська область м. Севєродонецьк, вул. Курчатова, 4.

Відповідачі ОСОБА_4, яка діє також на підставі довіреності від імені відповідача ОСОБА_7, та ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що спадщина після померлого ОСОБА_8 повинна бути поділена у рівних долях.

Третя особа державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори м. Сєвєродонецька ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що протягом деякого часу діяла норма закону, за якою майно, яке було приватизовано одним з подружжя, визнавалось обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому, оскільки саме в цей час померлим ОСОБА_8 було приватизовано спірну квартиру, вона і пояснила спадкоємцям, що 1/2 частка квартири фактично вже належить позивачу, а інша 1/2 частка квартири підлягає поділу між спадкоємцями, на що відповідачі не погодились, а тому, оскільки між спадкоємцями існував спір щодо поділу спадкового майна, нею було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вислухавши позивача, її представника, відповідачів та третю особу, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 348184, виданого відділом ДРАЦС Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області 29 листопада 2012 року, актовий запис № 1483, 28 листопада 2012 року помер ОСОБА_8.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № 41, виданого управлінням житлово-комунального господарства міськради 21 лютого 2011 року, померлий ОСОБА_8 був власником квартири № 151, що розташована в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку, Луганської області.

Як видно з наданої третьою особою особою державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Сєвєродонецька ОСОБА_6 копії спадкової справи, а саме заяви ОСОБА_10, яка у теперішній час має прізвище ОСОБА_4 у звязку з укладенням шлюбу, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, останні є спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_8 та звернулись протягом встановленого діючим законодавством шестимісячного строку до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом.

Дані обставини у судовому засіданні сторонами не оспорювались.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом, так як згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 093234, виданого відділом РАЦС Лисичанського міського управління юстиції Луганської області 24 липня 2009 року, актовий запис № 302, з 24 липня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_8

Позивач посилається на те, що так як на час приватизації її померлим чоловіком діяла норма закону, за якою приватизоване одним з подружжя нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності, а тому ? квартира належить їй, а інша ? частка квартири підлягає поділу в якості спадкового майна між спадкоємцями, що відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не визнається.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, згідно ч.5 ст. 61 СК України в редакції Закону від 11.01.2011 року обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370 ЦК, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, повязані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі».

З врахуванням змін, внесених на підставі Закону України № 614 VI від 01.10.2008 року в Закон України «Про нотаріат», нотаріальні дії з видачі свідоцтва про право на спадщину та з видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя може здійснити як державний, так і приватний нотаріуси в межах свого нотаріального округу (ст.ст. 13-1, 34 Закони України «Про нотаріат»).

При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус, у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен зясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив, і який може мати право на 1/2 частку в спільному майні подружжя.

Отже, як видно з діючого сімейного законодавства на час набуття померлим ОСОБА_8 права власності на нерухоме майноАДРЕСА_1, що розташована в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку, Луганської області, дане нерухоме майно вважається обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач ОСОБА_2 є власником 1/2 частки цієї квартири і, оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло № 41, виданого управлінням житлово-комунального господарства міськради 21 лютого 2011 року, єдиним власником даної квартири був померлий ОСОБА_8, а за час спільного життя з позивачем ОСОБА_2 вони не здійснили його поділ, тому позивач вірно звернулась за отриманням відповідного свідоцтва про право власності до нотаріальної контори після смерті чоловіка, але їй було відмовлено через спір, який виник з іншими спадкоємцями померлого.

Таким чином, незважаючи на те, що позивачем не вірно було визначено назву позовної заяви, але вірно було визначено її предмет та підстави звернення до суду в частині визнання права власності на ? частку квартиру, як на обєкт спільної сумісної власності подружжя, тому дані вимоги позивача підлягають задоволенню

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи, що у судовому засіданні було встановлено факт належності саме позивачу ? частки квартири № 151, яка розташована в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку, Луганської області, як обєкта спільної сумісної власності подружжя і яка не входить до спадкового майна померлого ОСОБА_8, а отже і не підлягає поділу між спадкоємцями, тому поділу підлягає інша ? частка квартири № 151, яка розташована в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку, Луганської області у праві спільної сумісної власності, яка належала померлому ОСОБА_8

Визначаючи розмір часток, які підлягають поділу, суд виходить з кількості спадкоємців померлого першої черги, так як згідно наданих суду матеріалів спадкової справи, померлий ОСОБА_8 заповіту не залишив, тому спадщина підлягає поділу за загальними правилами спадкування за законом. Оскільки розмір часток спадкоємців першої черги є рівними згідно ст. 1267 ЦК України, а спадкоємців першої черги чотири, а саме жінка померлого позивач ОСОБА_2, матір померлого відповідач ОСОБА_7, та діти померлого відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, враховуючи, що 1/2 частка належить позивачу ОСОБА_2, з урахуванням кількості спадкоємців загальний розмір часток спадкоємців у спадщині померлого ОСОБА_8 становить 4/8, тобто кожному зі спадкоємців належить 1/8 частка у спірній частині спадщини, а саме квартирі № 151, яка розташована в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку, Луганської області.

Розглядаючи вимоги позивача ОСОБА_2 в частині визнання на підставі спадкування за законом право власності на 1/4 частку в 1/2 частині квартири № 151, розташованої за адресою: Луганська область м. Севєродонецьк, вул. Курчатова, 4, яка залишилась від померлого ОСОБА_8, суд, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, вважає необхідним дані вимоги задовольнити частково у звязку з невірним визначенням розміру частки, визнавши за нею також право власності на 1/8 частку квартири № 151, розташовану в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за участю третьої особи державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори м. Сєвєродонецька ОСОБА_6, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири № 151, розташовану в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку Луганської області, як обєкта спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку квартири № 151, розташовану в будинку № 4 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не сфкасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова