Номер провадження: 22-ц/785/7505/14
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, СУ-463 ТДВ «Чорноморгідробуд», третя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання недійсними додаткової угоди, свідоцтва про право власності, договору дарування, визнання права спільної сумісної власності та витребування майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, СУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд», ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Позивач просила визнати додаткову угоду від 12 листопада 2008 року до договору № 4 про інвестування в будівництво суспільно-житлового комплексу в мікрорайоні «А» - «Б» Таїрова на розі вулиць 25-ї Чапаївської дивізії та проспекту Маршала Жукова в м. Одесі, укладену між СУ - 463 ВАТ «Черноморгідробуд» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 недійсною; визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_4 недійсним та скасувати; визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 4 лютого 2011 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5- недійсним; визнати право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3; витребувати від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Позивач та її представник посилались на те, що позивач, як дружина, не надавала чоловіку згоди на передачу інвестиційних прав сину, а відтак наступні угоди зі створеним нерухомим майном порушили її права, як співвласника. Одночасно позивач просила визнати поважною причину пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що про укладення додаткової угоди до інвестиційного договору вона дізналася тільки за тиждень до подачі позову до суду.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позов визнали у повному обсязі та підтвердили пояснення позивача.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник позов не визнали посилаючись на те, що внесення грошових коштів здійснювалося за рахунок спільних подружніх коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також за рахунок кредитних коштів і зазначали про обізнаність усіх сторін щодо обставин укладання угоди по цій справі.

Відповідач ОСОБА_7, її представник, яка також є представником відповідача ОСОБА_6, позов не визнали за безпідставністю вимог та у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Представник відповідача ТДВ "Чорноморгідробуд" позов визнав, але одночасно пояснив, що неправомірних дій з боку працівників БУ № 463 ВАТ "Чорноморгідробуд" не було, що вони не повинні були з'ясовувати чи була досягнута подружжям домовленість по укладанню додаткової угоди.

Представник третьої особи(т.1а.с.202) участі у розгляді справи не приймав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 25 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач без поважних причин пропустила строк позовної давності щодо додаткової угоди до інвестиційного договору, а решта вимог є похідними.

З висновками суду колегія суддів погоджується частково, не погоджуючись з викладенням мотивувальної частини рішення суду.

За змістом ст. 65 ч.1,2 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Згідно зі ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. І тільки у разі розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, згода має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 25 вересня 1976 року по теперішній час, а ОСОБА_4 є їх спільним сином. (т.1а.с.21) Подружжя за паспортом зареєстровано за різними адресами, однак за їх поясненням увесь час мешкають разом за місцем реєстрації позивача в АДРЕСА_3. (т.1а.с.24) Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як члени сім'ї зареєстровані в АДРЕСА_1. Подружжя факт припинення шлюбних, сімейних відносин заперечують. За ст.3 ч.2 СК України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою тощо не проживають спільно.

01 березня 2005 року між БУ-463 ВАТ "Чорноморгідробуд" та ОСОБА_3 було укладено договір про інвестування в будівництво житлового будинку громадсько-житлового комплексу в мікрорайоні «А»-«Б» Таірова на перетинанні вулиць 25 Чапаївської дивізії та проспекту Маршала Жукова в м. Одесі. За договором сторони домовились, що інвестор вносить поетапну оплату за двохкімнатну квартиру під № 8/7 загальною площею 70,91 кв. м на 4 поверсі, загальною вартістю 143380 грн., а замовник зобов'язується виконати будівельно-монтажні роботи на об'єкті корпус 7, здати його і ввести в експлуатацію в 2 кварталі 2007 року, останній внесок мав бути внесеним не пізніше 25 червня 2007 року. Додатковою угодою від 10.01.2007р. було внесено зміни до договору щодо строку введення в експлуатацію, інвестиційного внеску, дати внеску тощо. (т.1а.с.17-18) Договір передбачав, що у разі бажання «інвестор» може передати свої права та обов'язки по договору іншій особі, передача прав та обов'язків при наявності згоди замовника оформляється тристоронньою угодою про заміну в договорі, яка є невід'ємною частиною договору. Договір нотаріального посвідчення не потребував.

12 листопада 2008 року тристоронньою додатковою угодою до вказаного договору, укладеною між замовником, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 всі права та обов'язки по договору були передані сину позивача ОСОБА_4(т.1а.с.19) За додатковою угодою з моменту підписання всі відносини між колишнім інвестором та замовником припинилися і вважалися повністю врегульованими. Вбачається, що на момент укладення додаткової угоди нерухоме майно ще не було створеним, а спільним подружнім майном були тільки грошові кошти щодо яких позивач вимоги до ОСОБА_3 не заявляла. Усі документи, що були пов'язані з укладенням інвестиційних договорів в 2005 році за повідомленням БУ № 463 ТДВ «Чорноморгідробуд» знищені. (т.2 а.с.52-59)

Сторони визнали, що частина оплати за інвестиційним договором була здійснена за рахунок кредитних коштів, які були отримані ОСОБА_4 по кредитному договору, укладеному з АКІБ «УкрСиббанк» 22 серпня 2008 року, у сумі 36 тис. дол.. США, що складало 174376 грн.(т.1а.с.118-122) Згідно з чинним актом приймання-передачі від 29.12.2009р. сторони інвестиційного договору визнали, що саме ОСОБА_4 проінвестував будівництво спірної квартири в обсязі 100%, і що з приводу оплати сторони претензій один до одного не мають. (т.1а.с.20,218)

Після цього відповідачу ОСОБА_4 виконавчим комітетом Одеської міськради 01 липня 2010 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 35,4 кв. м, загальною площею 73,1 кв.м. (т1.а.с.210-211)

4 лютого 2011 року відповідач ОСОБА_4 за договором дарування подарував спірну квартиру своїй дружині (відповідачу) ОСОБА_5 (т.1а.с.169)

11 січня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 шлюб розірвали.

19 грудня 2012 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу продала спірну квартиру ОСОБА_6 та ОСОБА_7. (т.1а. с.164)

У відповідності зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину щодо передання інвестиційних прав та обов'язків іншій особі «інвестору» без письмової згоди дружини прямо законом не встановлена.

Право одного з подружжя на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, не означає що такий правочин повинен бути судом визнаний недійсним, оскільки за вищенаведеними нормами закону наявність згоди другого з подружжя презюмується. З огляду на час, що пройшов з моменту укладення додаткової угоди, на те, що шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі не припинялись, вони продовжують спільно проживати як одна сім'я, спору між подружжям щодо поділу спільного майна подружжя не виникало, то колегія суддів не знаходить підстав вважати, що не було згоди позивача на укладення додаткової угоди на користь їх спільного сина.

Окрім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 пов'язують родинні стосунки, що на момент укладення додаткової угоди вони були зареєстровані як члени однієї сім'ї в АДРЕСА_1, а ОСОБА_3, як чоловік, водночас є членом сім'ї позивача за місцем фактичного проживання, а відтак неможливо вважати, що оспорена додаткова угода була укладена не в інтересах сім'ї.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам та позиції відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 у цій справі, колегія суддів вважає, що подання позову у цій справі пов'язане з розірванням шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з наступним відчуженням останньою спірної квартири відповідачам ОСОБА_6 і ОСОБА_7, та намаганням позивача таким шляхом вирішити спір саме між її сином ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо розподілу спільного майна подружжя.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для визнання недійсною тристоронньої додаткової угоди від 12.11.2008 року. Оскільки за вищезгаданим актом приймання-передачі 100% інвестицій по інвестиційному договору було внесено відповідачем ОСОБА_4, то спірну квартиру неможливо вважати спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_3 Відповідно відсутні законні підстави для визнання недійсним виданого на підставі інвестиційного договору свідоцтва про право власності на ім'я відповідача ОСОБА_4 від 01.07.2010р.

Стороною при укладенні вищезгаданих договору дарування та договору купівлі-продажу позивач не була, шляхом реституції її право поновленню не підлягає, а відтак і відсутні підстави для визнання їх недійсними саме за її позовом.

З огляду на те, що на момент укладення додаткової угоди нерухоме майно у вигляді спірної квартири ще не було створеним, позивач власником спірної квартири ніколи не була, з її володіння, як власника, вона не вибувала, то законних підстав для застосування вимог ст. 388ч.1п.3 ЦК України, про що просила позивач в позовній заяві, і витребування спірної квартири у відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не вбачається.

Відтак, у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки строком позовної давності захищаються тільки правомірні позовні вимоги.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду 1-ої інстанції належить змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року змінити в частині викладення мотивувальної частини.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк

А.П. Заїкін