АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/6914/14 Головуючий1 інстанції ОСОБА_1
Справа №421/54/13-ц Доповідач Кіпенко І.С.
Категорія:земельні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець А.В.,

при секретарі Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Первомайського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування права власності на частку земельної ділянки, про витребування майна із чужого незаконного володіння та про стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частини земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану по вул. Куйбишева, 28 у м.Первомайську Луганської області, загальною площею 0,01184 га (118,4 кв. м.), яка була придбана 30 травня 2008 року у ОСОБА_4 згідно з договором купівлі-продажу; зобов'язати ОСОБА_5 повернути зазначену вище земельну ділянку, на якій знаходиться належна йому частка будівлі, й якою останній незаконно заволодів на підставі договору дарування від 18 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 солідарно моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у грудні 2012 року йому стало відомо, що ОСОБА_4, незважаючи на те, що ним раніше була продана частина земельної ділянки йому (позивачу) і що фактично після цього у ОСОБА_4 у власності залишалася тільки земельна ділянка площею 0,1776 га, на момент складення договору дарування приховав цей факт від нотаріуса й у жовтні 2012 року подарував всю земельну ділянку площею 0,0296 га сину ОСОБА_5

Заперечуючи проти позову ОСОБА_6, ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати недійсним договір купівлі-продажу частини земельної ділянки від 30 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 й посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 1529.

Посилався на те, що дійсно у 2007-2008 роках він з ОСОБА_3 займалися підприємницькою діяльністю з виготовлення головних уборів.

Після виникнення суперечок щодо здійснення підприємницької діяльності було вирішено поділити нежитлове приміщення, придбане ними по вул. Куйбишева, 28 у Первомайську, зокрема, йому залишалось 60 % приміщення, а ОСОБА_3 - 40 %.

Договором купівлі-продажу від 07 квітня 2008 року дійсно ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав 40 % нежилого приміщення за вказаною вище адресою. Оскільки на той час йшов процес переговорів, ОСОБА_3 заборгував йому гроші, тому питання щодо земельної ділянки залишалося не вирішеним й він був упевнений, що спірна ділянка належить батькові.

18 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було посвідчено договір дарування земельної ділянки, згідно з яким його батько ОСОБА_4 подарував йому земельну ділянку площею 0,0296 га по вул.Куйбишева, 28 у м. Первомайську.

Посилаючись на те, що йому не було відомо про існування договору купівлі-продажу від 30 травня 2008 року, цей договір не був зареєстрований відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України, а також на те, що він є добросовісним власником спірної земельної ділянки, просив позов задовольнити.

Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2013 року у задоволенні обох позовів відмовлено.

У апеляційній скарзі, поданій представником ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні його позову та ухвалити в цій частині нове рішення яким задовольнити його позов.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 27 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та ухвалено в цій частині нове, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року, рішення апеляційного суду Луганської області від 27 березня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 квітня 2008 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 44/100 частини нежитлового приміщення загальною площею 204,5 кв. м, розташованого по вул. Куйбишева, 28 у м. Первомайську Луганської області.

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 травня 2008 року, посвідченого нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого у реєстрі за № 1529, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 118,4 кв. м, розташовану за вказаною вище адресою за ціною 5 895 грн.

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 18 жовтня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованим у реєстрі за № 2273, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку по вул. Куйбишева,28 у м. Первомайську Луганської області площею 0,0296 га, кадастровий номер :04:003:0042, що належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2007 року.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

За ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.І ст. 132 ЗК України (у редакції станом на 30 травня 2008 року - день укладання договору купівлі-продажу) угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються у письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення (ч.3 ст.132 ЗК України).

З урахуванням наведеного судова колегія вважає встановленим, що ОСОБА_3 є власником спірної земельної ділянки з моменту укладення договору купівлі-продажу, тобто з 30 травня 2008 року, і як власник має право вимагати визнання недійсним договору дарування цієї ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, й витребувати її у останнього.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_3 з позовом про визнання не дійсним договору дарування спірної земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не звертався, та обраний ним спосіб захисту з вимогою про повернення майна переданого на виконання правочину який не визнано недійсним, не відповідає обставинам справи, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Водночас ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про визнання не дійсним договору дарування спірної земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Судова колегія вважає висновки суду обґрунтованими, оскільки суд дійшов їх на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи та наявних в доказів, яким дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Первомайського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2013 року, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалося.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: