Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Батченко Д.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.11.2012 року у справі № 504/12,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із завою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.11.2012 року у справі № 504/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Вимоги мотивує тим, що даним рішенням третейського суду стягнуто з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/11707/2/16156 від 28.05.2008 р. та кредитним договором № 014/1975/5/08607 від 27.12.2007 р. в сумі 92 671,18 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.09.2012 р. (1 дол. США = 7,993 грн.) еквівалентно 740 720,74 грн.

Вважає, що оспорюване рішення підлягає скасуванню, оскільки нею з ПАТ «Ерсте Банк» третейська угода не укладалася. Крім того, у даному випадку правовідносини між нею та банком регулюються законодавством про захист прав споживачів, тому цю категорію справ з 11.03.2011 року розглядати заборонено відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України Про третейські суди».

Також заявниця просить поновити строк для оскарження рішення третейського суду, посилаючись на те, що починаючи з 2010 року вона постійно хворіла, вимушена була лікуватися на Кубі у зв»язку з чим їй було присвоєно групу інвалідності. Відповідне лікування раку дало ускладнення, повного одужання не відбулося по даний час, внаслідок чого нею були пропущені строки звернення до суду.

В судове засідання заявниця не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Неявка заявниці, відповідно до положень ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Представник ПАТ «Ерсте Банк» в судове засідання не з»явився, суду надав заяву з проханням розглянути справу без участі представника банку та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 просить поновити строк для звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду від 23.11.2012 року, посилаючись на пропущення вказаного строку з поважних причин через хворобу.

На підтвердження у ОСОБА_1 онкологічного захворювання та проходження у зв»язку з цим лікування заявницею суду надані консультативний висновок про проходження обстеження з 08.11.2010 р., медичний висновок від 04.04.2011 р. Національного інституту онкології та радіобіології, довідка від 19.08.2012 р. про проходження медичного обстеження з 08.07.2012 р. в Білоцерківській міській лікарні № 2, виписки з історії хвороби Київської обласної клінічної лікарні в період часу 11.02.2013 р. по 28.02.2013 р. та з 12.06.2013 р. по 27.06.2013 р., виписки з історії хвороби стаціонарного хворого Білоцерківської міської лікарні № 2 на підтвердження госпіталізації з 15.01.2013 р. по 18.01.2013 р. та з 08.07.2012 р. станом на 28.08.2012 р.

За викладених обставин суд вважає, що встановлений законом строк звернення до суду заявницею пропущений з поважних причин, у зв»язку з чим клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявниця просить скасувати рішення третейського суду з посиланням на п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, якими визначено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, та третейський суд вирішив питання про права і обов»язки осіб, які не брали участі у справі.

При цьому ОСОБА_1 зазначає про те, що третейська угода між нею та ПАТ «Ерсте Банк» не укладалася, також страва не підвідомча третейському суду, оскільки на правовідносини за кредитними договорами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» виключає можливість розгляду справи третейським судом.

Згідно матеріалів справи, Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейських суддів Шепеля В.Г. (головуючого), Григорова І.П. та Марченко Ю.В. 23 листопада 2012 року у справі № 504/12 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/11707/2/16156 від 28.05.2008 та кредитним договором № 014/1975/5/08607 від 27.12.2007 р. в сумі 92 671,18 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.09.2012 р. (1 дол. США = 7,993 грн.) еквівалентно 740 720,74 грн., та стягнуто третейський збір в сумі 7 807,21 грн.

Справа розглядалась Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків за адресою м. Київ, вул. М.Раскової, 15.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 014/1975/5/08607 від 27.12.2007 р., предметом якого є надання позичальнику грошових коштів в сумі 17 940 дол. США зі сплатою 10,99 % річних з кінцевим строком повернення до 26.12.2014 р., а також кредитного договору № 014/11707/2/16156 укладеного між сторонами 28.05.2008 р. зі змінами внесеними 19.06.2009 р., відповідно до умов додаткової угоди якого банком відповідачу надано кредит в сумі 68 000 дол. США зі строком користування до 27.05.2021 р. зі сплатою 12,5 % річних (надалі по тексту - кредитні договори).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 цього закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, споживач вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, урегульованих спеціальним законом «Про захист прав споживачів».

Банк, як кредитодавець, є учасником правовідносин з позичальником за договором про надання споживчого кредиту. Будь-які правовідносини між банком і споживачем банківських послуг регулюються спеціальним законом «Про захист прав споживачів», проте Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» не є споживачем і до третейського суду звернулося з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитних договорів, а не за захистом прав споживача, а тому даний спір за позовом банку до позичальника про стягнення кредитної заборгованості не є спором щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

За таких обставин суд вважає, що справа за позовом ПАТ «Ерсте банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищевказаними договорами кредиту підвідомча Постійно діючому третейському суду при Асоціації українських банків, скільки предметом спору у ній є не захист прав споживача, а неналежне виконання договірних зобов»язань, що призвело до виникнення заборгованості; оспорюване рішення щодо відповідачки у третейській справі ґрунтується договірних правовідносинах, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, тобто рішення прийнято у спорі, який безпосередньо стосується невиконання договірних зобов»язань однією із зобов»язальних сторін, що виникли на підставі укладених між сторонами правочинів.

Отже, даний спір не можна віднести до спору щодо захисту прав споживачів, оскільки права ОСОБА_1, як споживача послуг банку, порушені не були, крім того, ПАТ «Ерсте банк», який є позивачем у справі, не є споживачем.

Також спростовуються матеріалами справи доводи заявниці про те, що третейська угода між нею та ПАТ «Ерсте Банк» про вирішення спору в третейському суді не укладалася.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ст. ст. 2, 12 Закону України „Про третейські суди", третейський суд, як недержавний орган, має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду про передачу спору на розгляд третейського суду.

Пункти 10 вищевказаних кредитних договорів містять третейські застереження, яким визначено, що всі спори, розбіжності та вимоги які виникають при виконанні цих договорів чи у зв»язку з цим або випливають з них підлягають розгляду за вибором позивача у постійно діючому Третейському суд при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, або у місцевому загальному суді, відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених цивільним процесуальним законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Отже, третейська угода між сторонами була укладена та на час розгляду справи суду не надано доказів про її розірвання чи про визнання її недійсною.

Законом також не передбачено можливості скасування рішення третейського суду з тих підстав, що сторони не брали участі у справі та/або не були належним чином повідомлені про розгляд справи. Як зазначено вище, із відповідачки ОСОБА_1 у третейській справі стягнута заборгованість на користь позивача.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про третейські суди», учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Позивачем у третейській справі є ПАТ «Ерсте Банк», відповідачем - заявниця.

Отже, відсутні також підстави скасування рішення третейського суду у зв»язку з тим, що третейський суд вирішив питання про права та обов»язки осіб, які не були залучені у справі, оскільки заявниця за процесуальним статусом є відповідачем у третейській справі.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги зміст заявлених вимог, предмет спору та ухвалене третейським судом рішення, яке постановлене за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд вважає, що вимоги заявниці з вищенаведених підстав скасування рішення третейського суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на положеннях закону, у зв»язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72, 73, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.11.2012 року у справі № 504/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити.

Ухвала може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя