Справа № 189/1189/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.10.2014 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінової К.С.

при секретареві Копиці С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ опіки та піклування Покровської селищної ради Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди та супроводу батька, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.11.2011 року по 24.12.2013 року, оскільки відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області його було розірвано. Вказує, що в шлюбі у неї з відповідачем народилась дитина: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на повному її утриманні і вона належним чином піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначає, що зверталась до відповідача з проханням надати згоду на виїзд їх спільної дитини закордон, проте отримала безпідставну відмову. Звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач необґрунтовано відмовив їй у наданні згоди на виїзд за кордон їх дитини, в її супроводі. В зв'язку з вищевикладеним, оскільки ухилення відповідача від надання згоди на виїзд сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон у супроводі матері суперечить інтересам дитини, вона була змушена звернутись до суду та просить надати дозвіл на оформлення документів для неодноразових тимчасових поїздок неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без згоди батька ОСОБА_2, до досягнення ним повноліття. Крім того, просить надати дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, та на виїзд до Росії та інших країн до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому та проводити судовий розгляд без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи - Відділу опіки та піклування Покровської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. Крім того, просила проводити слухання справи без її участі.

Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2011 року /а.с. 5/.

Відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2013 року вищезазначений шлюб було розірвано (а.с. 8).

Від шлюбу з відповідачем у позивачки народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, актовий запис № 81 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, тобто окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданої секретарем селищної ради (а.с. 7).

У своєму позові позивачка посилається на безпідставність відмов відповідача надати згоду на виїзд їх спільних дітей закордон.

За приписами ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Право фізичної особи на свободу пересування закріплене також у нормі ч.1 ст. 313 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок.

За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З аналізу ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вбачається, що даною нормою передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Таким чином, суд не вправі надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон до досягнення нею певного віку без згоди батька, який не позбавлений батьківських прав (дозвіл на постійні виїзди за кордон). Крім того, надання такого дозволу в порушення вимог ст.ст. 153, 157 Сімейного кодексу України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Тобто законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові лише разової поїздки.

Виходячи зі змісту позовних вимог позивачки, вона просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_3 без згоди його батька ОСОБА_2 у її супроводі, однак без зазначення часового проміжку перебування дитини у відповідній державі, що суперечить нормам ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п.п.1, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Крім того, позивачем не надано доказів, що вона дійсно має намір здійснити виїзд за кордон, а відповідач заперечує надати дозвіл, а також період такого виїзду, оздоровчого закладу, у який вона має намір вивезти дитину на оздоровлення, або з іншою метою, що вказує на необґрунтованість заявлених вимог.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, керуючись ст.ст. 4,10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 213, 214, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ опіки та піклування Покровської селищної ради Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди та супроводу батька - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: К.С. Лукінова