Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1559/14-ц
Провадження №: 2/332/565/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 р. м. Запоріжжя Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого - судді: Федоренка О.І.;

при секретарі: Педак С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3, після якої залишилася спадщина у вигляді частини житлового будинку по АДРЕСА_1. За життя 9.8.2006 року мати склала заповіт, яким заповідала все, належне їй на час смерті, майно своєму синові - рідному братові позивачки, відповідачеві по справі.

Посилаючись на те, що мати з 1997 року й до самої смерті перебувала на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, кілька разів проходила лікування в КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня», саме на час складання заповіту, також перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні, вважає, що мати склала заповіт в хворобливому стані, коли не розуміла що робить. У зв'язку з чим, просить визнати заповіт складений 9.8.2006 року ОСОБА_3 недійсним.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просить позов задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, надали заперечення де зазначили, що спірний заповіт був складений ОСОБА_3 9.8.2006 року добровільно без будь-якого тиску або обману, при складанні заповіту нотаріусом дієздатність ОСОБА_3 у нотаріуса ніяких сумнівів не викликала. Просять в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні 9 серпня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй на час смерті майно ОСОБА_2. Заповіт складений в приміщенні першої Запорізької нотаріальної контори по АДРЕСА_2, посвідчено нотаріусом ОСОБА_4 (а.с.11).

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, і, за змістом ч.3 ст.202 ЦК України є одностороннім правочином.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.5.2008 року № 8 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

На виконання вимог п.18 вищезазначеної Постанови, судом призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, за актом якої № 602 від 23.10.2014 року: «Під час складання заповіту 9.8.2006 року ОСОБА_3 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді обмеженого розладу особистості внаслідок церебрального атеросклерозу, але визначити ступінь вираженості даних розладів неможливо».

З зазначеного висновку суд не вбачає підстав для припущення, що ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту.

Окрім того, факт підтвердження усвідомлення ОСОБА_3 своїх дій при складанні заповіту суд вбачає з особистого напису ОСОБА_3 в самому тексті заповіту: «Цей заповіт викладений нотаріусом з моїх слів, та до підписання, прочитаний мною вголос в присутності нотаріуса» (а.с.11).

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Суд також не вбачає підстав застосування норм ч.2 ст.1257 ЦК України, оскільки, як зазначено в самому тексті заповіту, який ОСОБА_3 прочитала перед підписанням, вона: «розуміючи значення свої дій добровільно, без будь-якого насильства, примусу як фізичного так і морального, … зробила таке розпорядження».

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані й задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.202,225,1233,1257 ЦК України, ст.ст.10,14,57-60,88,208-209,212-215, 218, 294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Федоренко