МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
пр. №2/521/1871/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2014 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення,

встановив:

У серпні 2013р. Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 під час проходження військової служби в Одеському військовому окрузі у 1993р. з відомчого житлового фонду Міністерства оборони України забезпечувався житловим приміщенням, а саме: однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , де до теперішнього часу проживає разом зі своєю сім`єю. На дане житлове приміщення відповідачу ОСОБА_1 КЕЧ Одеського району було видано ордер №417 від 24.02.1993р.

З 18 квітня 1990р. відповідач ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 у загальній черзі, на першочерговому обліку з 31 серпня 1997р. та з 01.09.1997р. на позачерговому обліку.

30 травня 2013р. на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та членам його сім`ї розподілено житлову площу для постійного проживання, а саме: трикімнатну квартиру площею 72,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак в порушення вимог чинного законодавства та письмових зобов`язань, які виникли за ст. 509, 11 ЦК України відповідачі, отримавши з житлового фонду МОУ нову квартиру більшою площею для постійного проживання не звільняють та не передають КЕВ м.Одеси спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вищевикладене Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси звернувся до суду та просив суд винести рішення, яким виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших осіб із житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 09 серпня 2013р. було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 03 вересня 2013р. о 14год. 00хв.

Судовий розгляд по справі призначався неодноразово.

Судові засідання по справі призначалися на 03.09.2013р., 01.10.2013р., 30.10.2013р., 28.11.2013р., 16.01.2014р.

28.11.2013р. та 16.01.2014р. представник позивача в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.48).

Відповідачі в судове засідання призначене на 16.01.2014р. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57).

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляду справи за його відсутності. Крім того ОСОБА_1 просив суд у разі повторної неявки представника позивача в судове засідання залишити позов без розгляду (а.с.58).

Згідно ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більш двох місяців із дня відкриття провадження у справі, в зв`язку з чим дії представника позивача у вигляді систематичної неявки у судові засідання суд відносить до таких, що суперечать вимогам ч. 3 ст. 27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

Частиною 3 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

При цьому, діюче цивільно-процесуальне законодавство не пов`язує обов`язок суду залишити заяву без розгляду з поважністю повторної неявки позивача в судове засідання, яке в даному випадку до уваги не береться.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі „Калашников проти Росії Європейський суд зазначив що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі „Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання представника позивача, якому було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору.

Крім того, до матеріалів справи відповідачем було додано акт прийому-здачі квартири АДРЕСА_1 від 30.12.2013р., з якого вбачається, що у житловому приміщенні на момент прийому квартири ніхто не мешкає, власні речі родини підполковника запасу ОСОБА_1 відсутні, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що у позивача в теперішній час відсутня процесуальна заінтересованість в розгляді даного позову по суті (а.с.59).

На підставі наведеного, беручи до уваги підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача, встановлені ЦПК України із змінами, внесеними Законом України „Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 р., який не пов`язує причини повторної неявки з їх поважністю, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення без розгляду.

Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.М.Сегеда

"16" січня 2014 р.