АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1942/14 Справа № 200/4349/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, третя особа Приватне підприємство «Натал» - про звернення стягнення на заставлене майно, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неправильне визначення правовідносин, неврахування її доводів.

Апеляційний суд вважає скаргу необґрунтованою, а рішення законним, таким, що повинне бути залишено без змін, виходячи з слідуючого.

Судом 1-ї інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 жовтня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобовязань боржником ПП «Натал» за генеральним договором про надання кредитних коштів від 12.10.2007. в розмірі 390 000 доларів США.

Пунктом.1.3 договору іпотеки передбачена можливість збільшення/зменшення основного зобов'язання, строку та порядку виконання зобовязань, згода на збільшення майнової відповідальності відповідачкою.

30 січня 2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки від 12.10.2007, яким визначено зміну обсягу майнової відповідальності іпотекодавця ОСОБА_2 з огляду на зміну відсоткової ставки за кредитним договором, яка визначена на рівні 30% річних. Розмір кредиту та строк його повернення залишились незмінними. Додаткова угода посвідчена нотаріально. При цьому іпотечним договором в первісній редакції викладено сторонами правочину застереження про згоду на зміну умов основного зобовязання: розмір, строки та порядок повернення.

Посилання відповідачки на відсутність факту державної реєстрації додаткового договору, а, значить, безпідставність вимог,- райсуд вірно не взяв до уваги, оскільки наслідком недотримання форми та змісту правочину є його недійсність, в той час як такий предмет спору не заявлений, з зустрічними позовними вимогами про визнання додаткового договору від 30.01.2009 року недійсним ОСОБА_3 до суду не зверталась.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2013 року (залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2013 року) під час перегляду рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2011 року встановлено факт порушення зобовязання за генеральним договором про надання кредитних коштів ПП «Натал», виконання цього зобовязання поручителем ОСОБА_4, тобто погашення останнім кредиту за додатковими угодами №1 та №2 в сумах відповідно 807 427.10грн. та 969 499.95грн , внаслідок чого кредитний ліміт ПП «Натал» було поновлено, ним отримано внесені поручителем ОСОБА_4Ю кошти в повному обсязі, і, таким чином, позичальник вдруге задовольнив свої майнові інтереси на суму, внесену ОСОБА_4.

Незважаючи на обовязковість для виконання судових рішень Самарського та Апеляційного суду Дніпропетровської області, заборгованість за генеральним договором про надання кредитних коштів від 12.10.2007 року, зі змінами і доповненнями до нього, залишилась непогашеною позичальником ПП «Натал» та поручителями ОСОБА_5, ОСОБА_6П… Відносно інших поручителів- Божкова В. та ОСОБА_2- за судовим рішенням порука була припинена.

Оскільки існування заборгованості вже встановлено зазначеними вище рішеннями, за відсутності відомостей про виконання цих рішень, з огляду на подані сторонами докази, зокрема, детальний розрахунок заборгованості станом на 08.02.2013 року, - визначено загальну суму заборгованості 6 726 814,85 грн., в тому числі: 1 776 927,05 грн. - заборгованість за кредитом; 4 527 019,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 47 017,00 грн. - заборгованість по комісії; 114 019,49 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 260 323,30 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 1 508,47 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Враховуючи, що на спростування зазначеного розрахунку відповідачкою власного розрахунку або інших доказів щодо іншої суми заборгованості не надано, з огляду на тягар доказування, який покладено на сторін у справі, суд обгрунтовано не взяв до уваги доводи відповідачки щодо неправильності розрахунку як такі, що ґрунтуються на припущенні.

Твердження ОСОБА_2 щодо погашення заборгованості ОСОБА_4Ю.і відсутність, в зв*язку з цим, у неї зобов*язань, були вірно відхилені райсудом як такі, що вже були предметом розгляду Апеляційного суду Дніпропетровської області в рішенні від 25.01.2013 року, де встановлено факт поновлення кредитного ліміту та повторне використання кредитних коштів позичальником.

Посилання відповідачки на припинення дії іпотечного договору відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України, якою визначені підстави припинення поруки, суд правильно вважав необґрунтованими, оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим видом забезпечення зобов'язання і до нього не можуть застосовуватись правила цієї норми Закону. В рішенні наведені обгрунтовані висновки з цього питання.

Відповідно змісту іпотечного договору та норм Закону України «Про іпотеку»: ст.12, 33, 38, 39 щодо права вимоги позивача звернути стягнення на предмет іпотеки та способи такого звернення, враховуючи зазначену вище непогашену суму кредитної заборгованості, - суд ухвалив законне рішення, задовольнивши вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб та порядок, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи питання щодо пропуску строку позовної давності, суд обгрунтовано виходив з того, що після прийняття судом рішення по справі N2-113/11 про стягнення боргу за кредитним договором, зобов'язання боржника не припинилось, оскільки кредитор (позивач) грошові кошти не отримав, а відтак він має право на нарахування передбачених ст. 625 ЦК України відсотків річних та інфляційних втрат до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником. Крім того, іпотечний договір зі змінами і доповненнями до нього дійсний до 11.10.2018 року, а тому зробив вірний висновок, що строк не пропущений.

Із зазначених підстав не можуть вважатись обґрунтованими доводи скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Твердження у скарзі про припинення зобов*язання за договором іпотеки не може бути визнане обґрунтованим з підстав, наведених вище.

Посилання у скарзі на збільшення розміру основного зобов*язання не може бути підставою для скасування рішення, оскільки додатковий договір до договору іпотеки містить зміни щодо розміру процентної ставки, в той час як умовами договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов*язань, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов*язань у більшу та/або у меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами Кредитного договору.

З врахуванням усього наведеного, підстав для скасування або зміни рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ: