Номер провадження: 22-ц/785/7220/14
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,
при секретарі: Колмакові В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб : ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства „Марфін Банк, товариства з обмеженою відповідальністю „Обрій, товариства з обмеженою відповідальністю „Істок-2001, товариства з обмеженою відповідальністю „Конкорд-теплосервіс, виконавчого комітету Одеської міської ради, про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання інвестиційних договорів частково недійсними, скасування свідоцтв про право власності на квартири, визнання права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації та розподілу боргових зобов`язань за кредитним договором ; за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_3 , про визнання інвестиційного договору частково недійсним, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з названим позовом, який неодноразово уточнювала та в останній редакції просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 293150,00 грн., направлені на інвестування квартири АДРЕСА_1 ; визнати договір № 193/к про дольову участь у будівництві жилого багатоквартирного будинку шляхом інвестування, укладений 27.03.2003 р. між ОСОБА_2 та ТОВ „Обрій і ТОВ „Конкорд-теплосервіс, у частині зазначення дольщиком ОСОБА_2 недійсним ; скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Виконавчим комітетом Одеської міськради 18.11.2004 р. ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та здійснити її поділ шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ч. цієї квартири ; визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 242339,00 грн., направлені на інвестування квартири АДРЕСА_2 ; визнати договір № 13/6-122 про інвестування будівництва житла, укладений 01.02.2005 р. між ОСОБА_2 та ТОВ „Істок-2001, у частині зазначення інвестором ОСОБА_2 недійсним ; скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видане Виконавчим комітетом Одеської міськради 03.09.2009 р.; стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 1/2 ч. вартості грошових коштів, отриманих від реалізації квартири АДРЕСА_2 , що складає 508000,00 грн. ; визнати боргові зобов`язання, які станом на 25.10.2013 р. становлять 36457,18 доларів США, що по курсу НБУ на 23.04.2014 р. становить 419726,04 грн., перед ПАТ „Марфін Банк за кредитним договором № 126/R, укладеним 18.05.2006 р. ПАТ „Марфін Банк з ОСОБА_1 , спільними борговими зобов`язаннями колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та розподілити ці боргові зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

В свою чергу, ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , зазначивши ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та просив визнати недійсним договір № 193/к про дольову участь у будівництві жилого багатоквартирного будинку шляхом інвестування від 27.03.2003 року, укладеного між ОСОБА_2 , ТОВ „Обрій і ТОВ „Конкорд-теплосервіс, - в частині зазначення ОСОБА_2 дольщиком ; та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Виконавчим комітетом Одеської міськради 18.11.2004 року ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та позову третьої особи ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що з 10.02.1990 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2010 року було розірвано. Від цього шлюбу народився у подружжя син - ОСОБА_4 1991 року народження.

Відповідач ОСОБА_3 з 1988 року проходив військову службу, а з 26.08.2008 року являється військовим пенсіонером.

Позивач з серпня 2000 року по травень 2005 року не працювала, отримувала допомогу по безробіттю.

25.12.2003 року відповідач ОСОБА_3 та члени його сім`ї, а саме його колишня дружина позивач ОСОБА_1 та їхній син третя особа ОСОБА_4 , отримали у власність від Міністерства оборони житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходився по АДРЕСА_3 , який був ними відчужений за 25 500,00 грн. за договором купівлі-продажу від 16.01.2004 року за р.№ 135. За виручені кошти відповідач придбав на день народження своєї дружини- позивача по справі автомобіль «Тайота- Авенсіс», що повністю підтверджується матеріалами справи, тому твердження позивача, що кошти від продажу вказаного будинку були направлені на інвестування квартира АДРЕСА_1 , є неспроможними.

Переведення відповідача ОСОБА_3 для подальшого проходження військової служби до м.Одеси відбулося лише у 2005 році, у зв`язку з чим останній разом із колишньою дружиною ОСОБА_1 і сином ОСОБА_4 були зареєстровані у квітні 2005 року за військовою частиною НОМЕР_1 за адресою : АДРЕСА_4 була здана до експлуатації ще в червні 2004 року, й відповідач ОСОБА_2 в червні 2004 року оформив технічний паспорт на цю квартиру для оформлення права власності, а 18.11.2004 року отримав свідоцтво на право власності на цю квартиру та 13.12.2004 р. у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на цю квартиру, що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 особисто виконав свої зобов`язання за інвестиційним договором № 193/к від 27.03.2003 р. у повному обсязі.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо того, що саме з метою переїзду до м.Одеси 27.08.2001 року подружжям була продана квартира АДРЕСА_5 , 06.02.2002 року продана квартира АДРЕСА_6 та 16.01.2004 року проданий житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходився по АДРЕСА_3 , повністю спростовуються зібраними матеріалами справи.

Крім того, сума виручена від продажу всіх трьох об`єктів є неспівмірною з сумою оспорюваного інвестиційного договору.

06 лютого 2004 року між ТОВ „Істок-2001 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір №541/6-85 про інвестування будівництва житла, предметом якого було інвестування грошових коштів в будівництво з метою подальшого отримання у власність житлового приміщення по АДРЕСА_7 , а саме трикімнатної квартири стандартної „ ОСОБА_6 , на 3-му поверсі, будівельний № 9, загальною площею 113,29 кв.м., та за цим договором відповідачем ОСОБА_2 були сплачені грошові кошти в сумі 314060,43 грн., що повністю підтверджуються матеріалами справи.

В подальшому, у зв`язку зі зміною кон`юнктури ринку та суттєвими порушеннями з боку ТОВ „Істок-2001 умов інвестиційного договору № 541/6-85 від 06.02.2004 р., пов`язаних зі строками здачі квартири в експлуатацію, сторони за цим договором домовились про розірвання цього договору з поверненням ОСОБА_2 всіх сплачених ним за цим договором грошових коштів та з одночасним укладенням нового договору про інвестування будівництва житла на нових умовах, тому 01.02.2005 р. ТОВ „Істок-2001 у повному обсязі повернув відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 314060, 43 грн. за інвестиційним договором № 541/6-85 від 06.02.2004 р. та в той же день (01.02.2005 р.) між ТОВ „Істок-2001 і ОСОБА_2 був укладений договір №13/6-122 про інвестування будівництва житла, предметом якого було інвестування грошових коштів в будівництво з метою подальшого отримання у власність житлового приміщення по АДРЕСА_7 . При цьому, за умовами цього договору об`єктом інвестування залишилась трикімнатна квартира стандартна „ ОСОБА_6 , на 3-му поверсі, будівельний № 9, загальною площею 113,29 кв.м., а суттєвими умовами цього договору є зменшена вартість площі 1 кв.м житла та порядок оплати вартості квартири частинами.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що станом на дату укладання договору №13/6-122 про інвестування будівництва житла від 01.02.2005 р. відповідач ОСОБА_2 мав повну суму вартості договору у розмірі 217672,05 грн., що еквівалентно 41040,00 дол.США, отже, він не мав потреби у залученні додаткових грошових коштів.

За вимогою ТОВ „Істок-2001, на виконання умов інвестиційного договору №13/6-122 від 01.02.2005 р.05.01.2006 р. відповідачем ОСОБА_2 було внесено 05.01.2006 р. грошові кошти в сумі 62115,00 грн., а 22.11.2006 р. - в сумі 145137, 00 грн., та на дату платежу вказані грошові кошти у гривнях були еквівалентом 41040, дол.США.

18 травня 2006 року позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №126/R з ВАТ „Морський транспортний банк, правонаступником якого є ПАТ „Марфін Банк, відповідно до якого відкрита кредитна лінія на суму 70000,00 дол.США на строк користування 180 місяців, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 11,1% річних. Цей кредитний договір був оформлений на позивача ОСОБА_1 , що пов`язано з тим, що на час укладання цього договору позивач була співробітником банку та користувалась пільгами щодо отримання кредиту на більш вигідних умовах.

У відповідності до п.4.1. цього кредитного договору, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором була передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , про що 18.05.2006 р. між банком та іпотекодавцем ОСОБА_2 був укладений відповідний договір.

19 травня 2006 року за рахунок кредитних коштів колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були придбані майнові права на квартиру АДРЕСА_8 за інвестиційним договором № 48/3-1а від 12.04.2005 р. При цьому , придбання майнових прав за цим договором відбулося на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 , який діяв від імені колишнього інвестора ОСОБА_8 , від 19.05.2006 р. за р.№ 3244.

07.11.2006 року були відчужені майнові права на вказану квартиру за інвестиційним договором № 48/3-1а від 12.04.2005 р. на підставі нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_3 від 07.11.2006 р. за р.№ 6739, та частина отриманих від продажу майнових прав за цим договором грошових коштів, а саме в сумі 64400,00 дол.США, були позивачем ОСОБА_1 достроково внесені до ВАТ „Морський транспортний банк 05.12.2006 року у рахунок сплати платежів за кредитним договором №126/R від 18.05.2006 р., а решта грошових коштів, отриманих від продажу майнових прав за інвестиційним договором № 48/3-1а від 12.04.2005 р. була витрачена колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на сімейні витрати, пов`язані з облаштуванням дитячої кімнати для немовля та інші витрати.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач та її колишній чоловік ОСОБА_3 приймали участь у фінансуванні інвестиційного договору №13/6-122 від 01.02.2005 р., повністю спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, статтею 215 Цивільного кодексу України чітко визначено підстави визнання правочину недійсним.

Позивачем та третьою особою, всупереч вказаних норм, не наведено жодної підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Щодо розподілу боргових зобов`язань, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не доведення позивачем факту укладення кредитного договору в інтересах сім`ї на придбання квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб : ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства „Марфін Банк, товариства з обмеженою відповідальністю „Обрій, товариства з обмеженою відповідальністю „Істок-2001, товариства з обмеженою відповідальністю „Конкорд-теплосервіс, виконавчого комітету Одеської міської ради, про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання інвестиційних договорів частково недійсними, скасування свідоцтв про право власності на квартири, визнання права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації та розподілу боргових зобов`язань за кредитним договором ; за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_3 , про визнання інвестиційного договору частково недійсним, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину квартири залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова