Справа № 521/915/15-ц
Номер провадження 2/521/2110/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Лічмана Л.Г.
при секретарі - Тимофієнко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про захист прав споживачів та повернення коштів по депозитному вкладу, -
22.01.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, у якій просив визнати відмову ПАТ «ІМЕКСБАНК» в поверненні суми Вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону, зобов'язати відповідача повернути йому суму вкладу згідно умов договору № 600008286 від 10.12.2014 р. у розмірі 4850,00 доларів США, зобов'язати ПАТ «ІМЕКСБАНК» нарахувати та виплатити проценти по Вкладу в розмірі, передбаченому п. 1.1 Договору, тобто 6 процентів річних від суми Вкладу за весь час користування ПАТ «ІМЕКСБАНК» грошима з 16.08.2013 р. по день виплати Банком всієї суми Вкладу повністю.
В судовому засіданні позивач підтримав зазначені позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини.
16.08.2013 р. між ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі Начальника Відділення № 40 ФАТ «ІМЕКСБАНК» м. Одеси та ОСОБА_1 укладено Договір № 600007256 банківського вкладу «Пклієнт 10 %» у доларах США, відповідно до якого Банк приймає кошти Вкладника у сумі 8887 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім) доларів США 00 центів строком на 396 днів зі сплатою 10 % річних з датою повернення коштів 16 вересня 2014 року. (а.с. 4)
09.10.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до Голови Правління АТ «ІМЕКСБАНК» Граматика Ю.І. з заявою про повернення зазначеного банківського вкладу та відсотків до нього. (а.с. 7)
10.12.2014 р. між ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі Начальника Відділення № 40 ФАТ «ІМЕКСБАНК» м. Одеси та ОСОБА_1 укладено Договір № 600008286 банківського вкладу «Екскл+ 6%» у доларах США, відповідно до якого Банк приймає кошти Вкладника у сумі 4850 (чотири тисячі вісімсот п'ятдесят) доларів США 00 центів строком на 31 день зі сплатою 6 % річних з датою повернення коштів 10 січня 2015 року. (а.с. 4)
Тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК» запроваджено строком на три місяці з 27.01.2015 по 26.04.2015 включно.
Відповідно до п.п. 2.4.4. Договору № 60024934 банківського вкладу «Екскл+ 6 %» від 10.12.2014 р. Банк зобов'язується повернути Вкладнику суму депозиту з нарахованими відсотками після закінчення терміну дії договору, на першу вимогу Вкладника, готівкою або в безготівковій формі за заявою Вкладника, шляхом перерахування на поточний або інший депозитний рахунок, вказаний Вкладником.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 1058, частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та нормами Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до ст. 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до ст. 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 року № 2258-VI, від 04.11.2010 року № 2677-VI, № 1702-VII від 14.10.2014) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Саме такі випадки обмеження прав позивача щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, встановлені Законом України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до ст. 76 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно ст. 34 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку.
Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України».
Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.
Згідно з п. 1 частини 6 цієї статті обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.
Згідно частини 1 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.
Стаття 36 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулює наслідки запровадження тимчасової адміністрації та розповсюджується, в тому числі і на правовідносини, що виникли до запровадження тимчасової адміністрації, оскільки згідно частини 1 ст. 36 зазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Відповідно до ст. 34 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Уповноважена особа Фонду не може діяти всупереч норм цього Закону, а тому без урахування вимог Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішення спору щодо повернення вкладу позивачу за тимчасової адміністрації у банку є неможливими.
Згідно ст. 39 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. За рішенням виконавчої дирекції Фонду цей строк може бути продовжений до 30 днів.
План врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із таких способів:1) ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом; 2) ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;3) відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією; 4) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку; 5) продаж неплатоспроможного банку інвестору.
Після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання плану врегулювання. Фонд вживає будь-яких заходів на виконання плану врегулювання без повідомлення та отримання згоди учасників, боржників, кредиторів (вкладників) банку. Учасники, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобов'язань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання.
У зв'язку із віднесенням банку «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних та встановленням Законом України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстави для примусового повернення позивачу вкладу на час розгляду судом справи відсутні.
Обмеження прав позивача щодо розпорядження своїм вкладом у зв'язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних та запровадженням тимчасово адміністрації, що передбачені законом, не є звільненням відповідача від виконання своїх зобов'язань щодо повернення вкладу. Проте, повернення вкладу здійснюється в порядку, який передбачений Законом України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до п. 3.4. Договору банківського вкладу № 600008286 від 10.12.2014 р. якщо Вкладник не вимагає повернення вкладу у день повернення коштів, зазначений у п. 1.1. або у п. 3.4.2. цього договору, то строк, на який було внесено вклад, вважається продовженим на 31день.
Після закінчення строку дії договору ОСОБА_1 з заявою про повернення коштів не звертався, що було підтверджено ним у судовому засіданні.
На підставі встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 4850 доларів США 00 центів за Договором банківського вкладу «Екскл+ 6 %» № 600008286 від 16.08.2013 р. є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Щодо виплати процентів по Вкладу в розмірі, передбаченому п. 1.1. Договору, тобто 6 процентів річних від суми вкладу за весь час користування ПАТ «ІМЕКСБАНК» грошима ОСОБА_1 з 16.08.2013 р. по день виплати всієї суми Вкладу суд відмовляє на підставі наступного.
У зазначеній вимозі ОСОБА_1 просить нарахувати відсотки за договором банківського вкладу «Пклієнт 10 %» № 600007256 від 16.08.2013 р., а не за договором банківського вкладу «Екскл+ 6 %» № 600008286 від 10.12.2014 р., який є предметом судового розгляду та про повернення суми вкладу з якого просить позивач. У зазначених договорах відрізняються істотні умови, на яких ці договори було укладено. Вимога нарахування та стягнення відсотків за одним договором не може ставитися в залежність з вимогою про повернення банківського вкладу за іншим договором.
У судовому засіданні позивач підтвердив ту обставину, що Договір «Екскл+ 6 %» № 600008286 від 10.12.2014 р. покрив договір банківського вкладу «Пклієнт 10 %» № 600007256 від 16.08.2013 р., тобто фактично сторони дійшли згоди щодо припинення дії останнього.
Щодо позову в частині визнання відмови в поверненні суми Вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону суд зазначає наступне.
Як вбачається із заяви від 09.10.2014 року (а.с. 7), позивач звертався до Голови Правління ПАТ «ІМЕКСБАНК», однак зазначене звернення стосувалося повернення суми вкладу за договором Договором банківського вкладу «Пклієнт 10 %» № 600007256 від 10.12.2014 р., а тому така вимога не може розглядатися в контексті з поверненням суми банківського вкладу за Договором банківського вкладу «Екскл+ 6 %» № 600008286 від 10.12.2014 р.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
З урахуванням вказаних обставин та вимог законодавства, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «ІМЕКСБАНК» про захист прав споживачів та повернення коштів по депозитному вкладу.
Керуючись вимогами ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, -
СУД
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

С У Д Д Я: