Справа № 219/1407/2014-ц
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2014 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді - Решетняка І.В., при секретарі судового засідання - Андрусенко С.В., за участю: позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Артемівську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач) про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 4000 грн., інфляційних нарахувань в сумі 36 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 172 грн. 26 коп., витрат на правову допомогу у розмірі 250 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 травня 2012 року ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання повернути їй грошові кошти в розмірі 4000 грн., які вона за проханням ОСОБА_2 сплатила адвокату її сина за послуги з надання правової допомоги, про що ОСОБА_2 було надано відповідну розписку.
В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно з ст.ст. 74-76 ЦПК України був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно з ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи.
Суд вважає, що справу можна розглянути у відсутність сторін, на підставі матеріалів справи.
31 травня 2012 року відповідачем була складена розписка (а.с.6), відповідно до якої відповідач визнавав борг перед позивачем у розмірі 4 000 грн. При цьому письмовий документ під назвою договір позики між позивачем та відповідачем не укладався.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Частиною 1 статті 3607 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.
Аналіз розписки від 31.05.2012 року дозволяє стверджувати, що її зміст не містить оговори, за якою позивач передав, а відповідач фактично отримав в якості займу 4000 грн. Відсутність такої оговори є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів, оскільки відсутня фіксація факту передачі грошових коштів від позивача відповідачу в якості займу із зобов'язанням наступного повернення.
При цьому суд враховує обставини, при яких була складена відповідачем розписка від 31.05.2012 року, пов'язаними зі сплатою адвокату за послуги з надання правової допомоги, які свідчать про те, що підстава позову, пов'язана з його обґрунтуванням як боргу відповідача перед позивачем за договором позики у розмірі 4000 грн., не відповідає дійсності.
У зв'язку з викладеним, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та відповідні ним спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 60, 179, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, ст.ст. 1046,1047,1051 Цивільного кодексу України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто Артемівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий суддя І.В.Решетняк