Справа № 296/9668/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2014 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі :

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Давиденко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2013 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (надалі також позивач) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач тривалий час користується послугами позивача з опалення та гарячого водопостачання, однак не оплачує дані послуги, у зв"язку з чим за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 2855 грн. 09 коп., яку просить стягнути в судовому порядку та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідачу як наймачу кімнати №19 в будинку 72 по вул. Східній м. Житомира надавались послуги з опалення та гарячого водопостачання, а тому остання зобовязана своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Окрім того зазначила, що відповідно до ст. 78 ЖК України, тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обовязки за договором найму жилого приміщення, у звязку з чим просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що послугами позивача у період з жовтня 2009 року по 14 грудня 2013 року взагалі не користувалася, оскільки у вказаній кімнаті тривалий час не проживала, а фактично вселилася лише 14 грудня 2013 року на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 травня 2013 року, а тому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка забезпечується послугами централізованого опалення, що надаються КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради.

Згідно наявної в матеріалах справи виписки з особового рахунку 652764 заборгованість за надані в квартирі АДРЕСА_1 послуги з централізованого постачання теплої енергії за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2013 року за розрахунком позивача складають 2855 грн. 09 коп.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата цих послуг у строки, встановлені договором або законом.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Зі змісту наявного в матеріалах справи рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2011 року вбачається, що 08 листопада 2007 року між ВАТ «Льнотекс» та ОСОБА_3 було укладена угода найму житлового приміщення №19 в будинку 72 по вул. Східній у м. Житомирі на весь термін тимчасового виїзду на роботу за кордон наймача ОСОБА_2 (а.с. 26).

При цьому, як слідує з ухвали апеляційного суду Житомирської області від 29 серпня 2013 року ОСОБА_4 без будь-яких правових підстав, самовільно вселилася у житло квартиру АДРЕСА_2, і факт її тривалого проживання в цій кімнаті не надає останній права на користування ним (а.с. 27 зворот), а також зазначається, що права відповідача ОСОБА_2 щодо користування вказаним житлом внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 порушені.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до актів КП ВЖРЕП-9 від 21.01.2011 року та 21.04.2011 року в кімнаті №19 по вул. Східній, 72 на момент перевірок встановлено факт зайняття вказаної квартири гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 (а.с. 23, 24).

Згідно довідки КП ВЖРЕП №9 №3/60 від 20.01.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживає в кімнаті №19 в будинку 72 по вул. Східній, з 14 грудня 2013 року, в яку вона разом з дітьми була вселена на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 травня 2013 року (а.с. 22).

З огляду викладене та враховуючи, що за спірний період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2013 року ОСОБА_2 фактично не проживала в кімнаті №19 в будинку 72 по вул. Східній та наданих позивачем послуг з централізованого опалення не отримувала у звязку із протиправною поведінкою третіх осіб, які здійснювали перешкоди у користуванні відповідачем спірним житлом, то суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не є споживачем наданих позивачем послуг у розумінні ст.ст. 1, 16, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а тому суд вважає, що між сторонами не виникло фактичних договірних правовідносин в силу ст. 11 ЦК України.

При цьому, суд не приймає до уваги надану представником позивача копію договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої види від 08 лютого 2011 року як належний та допустимий доказ виникнення між сторонами договірних зобов"язань, оскільки в порушення ч. 1 ст. 159 ЦПК України, відповідно до якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, оригіналу вказаного договору суду надано не було.

Також судом враховуються доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що остання жодних договорів з позивачем не укладала та не могла укласти, оскільки на той час - 08.02.2011 р. у спірній квартирі, як встановлено рішенням суду, не проживала, а підпис, що міститься на копії наданого представником позивача договору явно вчинений іншою невідомою особою.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з часу її фактичного вселення у кімнату №19 в будинку 72 по вул. Східній з 14 грудня 2013 року добросовісно здійснює оплату за отримані послуги централізованого опалення у повному обсязі.

За змістом ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з проявив верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції звичаї тощо. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність осіб.

Нормами ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне зазначити, що покладання на відповідача цивільного зобов'язання сплатити вартість наданих позивачем послуг, яку він не споживав, та якими користувалися інші мешканці квартири, беззаперечно приведе до порушення цивільних прав відповідача, закріпленій у статті 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується право на мирне володіння своїм майном, тобто грошима сімейного бюджету, які позивач вимагає сплатити за послуги, які відповідач не споживав, що рівносильне позбавленню відповідача власності.

Згідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами, які беруть участь у справі і інших осіб, доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2013 року в сумі 2855 грн. 09 коп. не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К. В. Шалота