АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/630/15 Головуючий 1 - інстанції - Федорова О.В.
Справа № 645/3855/14 Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - стягнення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення коштів та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому , з урахуванням уточнень, просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 127528,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що 09.06.2010 року між ним і відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 200000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.10.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_1 і визнано за ОСОБА_7 право власності на ? частину цієї квартири.

Таким чином відповідач безпідставно набула грошові кошти в розмірі вартості ? частини квартири :100000,00 грн., які відмовляється повернути добровільно, тому разом з вказаною сумою має сплатити інфляційні витрати 13520,00 грн., три відсотки річних в розмірі 9008,20 грн. та 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідач на позов подала письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2014 року позов ОСОБА_5задоволено частково. Стягнуто на його користь з ОСОБА_4 100000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 13520,00 грн. інфляційних витрат. 9008,02 грн. - 3% річних , 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1440,55 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування скарги зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, належним чином не визначившись з правовою нормою, що підлягає застосуванню, суд фактично порушив норми матеріального та процесуального права.

Стверджує, що за умови того, що між позивачем та відповідачем був укладений у належній формі договір і на його виконання обидві сторони здійснили передачу і майна, і грошей, тобто, не можна говорити про збагачення лише однієї сторони; за умови, що договір частково був визнаний судом недійсним (рішення від 22.10.2013 року) і такі правовідносини врегульовані спеціальною нормою (ст. 216 ЦК України) - то у районного суду не було підстав застосовувати загальні положення, передбачені ст.1212 ЦК України.

Вказує, що взамін грошей позивач отримав квартиру, і в силу недійсності правочину, за яким обидві сторони здійснили зустрічні дії, до цих правовідносин застосовується спеціальна норма, яка передбачає правові наслідки недійсного правочину, зокрема, зобов'язує кожну сторону повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Зазначає, що не зазнав позивач і шкоди, яка є об'єктивною умовою виникнення зобов'язань із набуття або збереження майна, оскільки куплену у відповідача квартиру він перепродав та отримав за неї кошти у повному обсязі, а доказів їх повернення, тобто зменшення його майна, не надав, внаслідок чого він збагатився двічі.

Вважає, що суд безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з 17.09.2011 року по 17.09.2014 року - в межах трирічного строку позовної давності - у розмірі 13520 грн. та 3% річних у розмірі 9008,20 грн.

Звертає увагу, що позивач до пред'явлення свого позову жодних вимог до відповідача не висував, таким чином, факт порушення прав позивача внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання є недоведеним, а сам спір - передчасним.

Вважає неправомірним висновок суду про завдання позивачу моральної шкоди діями, які взагалі не були предметом розгляду та не досліджувались, оскільки предметом спору є не право на квартиру, про яку хвилюється позивач, не обов'язок її повернути, а стягнення грошових коштів.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач в особі свого представника просить про її відхилення і залишення рішення суду першої інстанції без змін, поосилаючись на безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи скарги і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка заздалегідь знала, що при відчуженні квартири необхідна згода її чоловіка, за відсутності якої вона продала квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_5, тому грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. (вартість 1/2 квартири за договором купівлі-продажу), сплачені позивачем відповідачу, отримані та зберігаються відповідачем без достатньої правової підстави та є безпідставно набутими.

У зв»язку з безпідставним набуттям та збереженням відповідачем грошових коштів між сторонами виникло зобов»язання, згдно з яким відповідач зобов»язана повернути

безпідставно набуті грошові кошти, сплатити інфляційні витрати та 3% річних, а також відшкодувати спричинену моральну шкоду , розмір якої, з урахуванням обставин її спричинення, принципу розумності і справедливості визначений судом в 1000,00 грн.

Вказані висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до роз»яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права ( ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв»язку з цим вимога про повернення майна, переданного на виконанняи недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред»явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданного на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Відповідно до положень ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій вон обуло набуте, згодом відпала - сксасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно з частиною 3 статті 1212, ст.1214 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема: про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстаи, зобов»язана відшкодувати всі доходи, яка вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Отже, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Верховний Суд України в постанові від 02 жовтня 2013 ороку по справі № 6-88цс13 зазначив наступне.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на підставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

По справі встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.10.2013 року визнано недійсним в ? частини договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09.06.2010 року між ОСОБА_4, як продавцем, і ОСОБА_5 , як покупцем, і визнано право власності на ? частину вказаної квартири за ОСОБА_7

Зі змісту цього рішення убачається, що договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири визнано недійсним з тих підстав, що квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_7, проте продаж її ОСОБА_4 вчинила без згоди ОСОБА_7 Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення ( ч.1 ст.236 ЦК України)

Отже, ? частина квартири повернута ОСОБА_7, що свідчить про те, що грошова сума в розмірі 100000,00 грн., яка складає вартість вказаної частки квартири була набута ОСОБА_4 безпідставно і підлягає поверненню позивачу.

У той же час, на думку судової колегії , правовідносини, що виникли між сторонами не можна вважати простроченим грошовим зобов»язанням у розумінні ст.625 ЦК України, як помилково вважав суд першої інстанції , тому рішення в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 3% річних підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих вимог.

Разом з тим, судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення в частині стягнення 13250,00 грн. інфляційних витрат відсутні, оскільки з часу сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу за ? частину квартири до часу ухвалення рішення про їх стягнення, грошові кошти знецінились унаслідок інфляційних процесів, тому стягнення інфляційних витрат є способом захисту майнового права позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди суд погодився з доводами позивача, що внаслідок протиправних дій відповідача його моральному здоров»ю спричинено значну шкоду, що впродовж чотирьох років він намагається поновити своє порушене право власності на квартиру, постійно хвилюється за долю цієї квартири, повинен відстоювати свої права, його життя перенасичене негативними емоціями, переживаннями.

Судова колегія не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають осбтавинам справи. Предметом позову ОСОБА_5 є стягнення грошових коштів, а не відновлення права власності на квартиру, у зв»язку з чим рішення в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України з відмовою у їх задоволенні.

Скасування рішення в частині стягнення 3% річних та моральної шкоди у відповідності до ст.88 ЦПК України є підставою для зміни рішення в частині розподілу судових витрат, зі зменшенням розміру судового збору, стягнутого з відповідачки на користь позивача до 1135 ( однієї тисячі ста тридцяти п"яти) грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п.2,3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 9008 (дев"ять тисяч вісім) грн. 02 коп. - 3% річних і 1000,00 (одну тисячу) грн. моральної шкоди скасувати і у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

В частині розподілу судових витрат вказане рішення змінити: зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 до1135 ( однієї тисячі ста тридцяти п"яти) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосеередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії -підписи

Копія вірна. Суддя -