Справа №423/417/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Закопайло В.А.

при секретарі Соловйовій О.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Карцевої І.Ю., Ковальова Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради Попаснянського району, Головного управління Держземагенства Луганської області про визнання права на земельний пай та виділення земельного паю в натурі, -

встановив:

В поданому позові позивач посилається на те, що згідно рішення Попаснянського райсуду від 20 листопада 2013 року був встановлений факт мешкання однією сім'єю більш п'яти років до дня відкриття спадщини, відповідно до якого було встановлено, що позивач починаючи з 1979 року мешкав однією сім'єю в будинку АДРЕСА_1 Попаснянського району разом з ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. При цьому, позивачу випадково стало відомо про те, що за життя ОСОБА_4 мала право на отримання земельного паю, у зв'язку з чим була внесена до списку осіб, що мають право на отримання земельного паю, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю. Разом з тим, поки проводилось розпаювання земель, ОСОБА_4 померла, у зв'язку з чим земельний сертифікат на її ім'я не виготовлювався та не видавався.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить суд поновити строк позовної давності для звернення з позовом до суду, так як цей строк був пропущений позивачем з поважних причин, а також визнати за ним, як спадкоємцем за законом четвертої черги, право на земельний пай загальним розміром 13 га (з яких 9 га - рілля та 4 га - пасовище), який розташований на землях Калинівської селищної ради Попаснянського району, та зобов'язати Калинівську селищну раду Попаснянського району виділити вище зазначений земельний пай в натурі із числа земель резервного фонду.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - Калинівської селищної ради Попаснянського району - позовні вимоги визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача - Головного управління Держземагенства Луганської області - позов не визнав, посилаючись на його необгрунтованість, надавши при цьому відповідні письмові заперечення (а.с.22-25).

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» від 08.08.1995р. №720/95 «право на земельну частку (пай) мають члени КСП та інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери - колишні працівники цих підприємств, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю».

В суді без заперечень з боку сторін було встановлено, що ОСОБА_4 дійсно мала право на отримання земельного паю, так як вона була внесена за №454 до списку громадян - членів КСП «Росія», що мають право на отримання земельного паю, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №5 від 21 травня 1996 року. Разом з тим, поки проводилось розпаювання земель, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з чим земельний сертифікат на її ім'я не виготовлювався та не видавався. Вищезазначені встановлені судом обставини підтверджуються письмовими доказами на а.с.8,10,35,37.

Враховуючи вищенаведене та перевіряючи обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, суд зазначає, що згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. за №7, при розгляді питань спадкування права на земельну частку (пай) застосовуються положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» від 08.08.1995р. №720/95 та відповідні норми Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року.

Так, відповідно до ст.ст.524-527 ЦК України (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Крім того, відповідно до ст.529 ЦК України (1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. А згідно до ст.530 ЦК України (1963р.) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Також, згідно ст.ст.534-535 ЦК України (1963р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст.549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Враховуючи вищенаведені вимоги діючого на той час законодавства, судом із пояснень позивача та наданих ним доказів було встановлено, що на час своєї смерті спадкодавець ОСОБА_4 залишила нотаріально посвідчений заповіт (а.с.44), згідно змісту якого вона заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок АДРЕСА_1 Попаснянського району ОСОБА_5, який доводиться позивачу по справі рідним батьком. При цьому, будь-якого іншого майна або права на майно, яке б належало спадкодавцю на час її смерті, до складу заповіту не увійшло. Після чого позивач після смерті свого батька ОСОБА_5, який фактично прийняв спадщину у вигляді житлового будинку, але юридично не оформив право власності на нього, отримав у власність житловий будинок АДРЕСА_1 Попаснянського району, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.34).

Таким чином судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя заповіла батькові позивача ОСОБА_5 лише належний їй житловий будинок, проте щодо іншого належного їй майна, в тому числі й земельного паю, ніяких заповітів не складала. При цьому, безпосередньо сам позивач до кола спадкоємців за законом першої або другої черги не входив, а жоден з можливих спадкоємців за законом першої або другої черги до відповідної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, не звертався.

При таких обставинах суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, а тому суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю. При цьому посилання позивача на рішення Попаснянського райсуду від 20 листопада 2013 року, за яким був встановлений факт мешкання однією сім'єю більш п'яти років до дня відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на думку суду є безпідставним, так як згідно діючого на той час законодавства України не була передбачена четверта черга спадкоємців за законом.

На підставі викладеного, ст.ст.524-527,534-535,549 ЦК України (1963р.), Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» від 08.08.1995р. №720/95, керуючись ст.ст.10,60,212-215,292,294 ЦПК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради Попаснянського району, Головного управління Держземагенства Луганської області про визнання права на земельний пай та виділення земельного паю в натурі - відмовити за необгрунтованістю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області через Попаснянський райсуд.

Суддя: