Справа № 756/2158/14-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Кіщак К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 1 червня 2012 року вона була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера ТОВ «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» (за сумісництвом), а 22 травня 2013 року була звільнена з посади помічника головного бухгалтера за порушення трудової дисципліни. Впродовж всього строку перебування на своїй посаді вона сумлінно виконувала службові обов'язки, однак, це жодним чином не впливало на відповідальне ставлення відповідача стосовно здійснення виплат по заробітній платі. Затримки заробітної плати, почали набувати систематичний характер.

Вважає формулювання причин звільнення у наказі незаконним та таким, що не відповідає дійсності. На момент звільнення розрахунку вона не отримала. Неотримання заробітної плати, необхідність вживання заходів для її отримання призвело до змін у способі її життя та такі зміни є тривалими. Отже, вважає, що їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 10000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 9 липня 2014 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» на користь ОСОБА_3 8 938, 54 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволені решти позовних вимог -відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині присудженої суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.Свою апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та як наслідок з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.Зокрема, зазначив, що суд необґрунтовано прийшов до висновку про відшкодування позивачу 1000 грн. моральної шкоди. Вважає, що такі висновки суду ґрунтуються виключно на припущенні і власному переконанні суду, який не зазначає, у чому саме полягає ця шкода, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача заподіяно таку шкоду позивачу, необґрунтовано її розмір та не зазначено доказів на підтвердження завдання такої.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, як обґрунтоване та законне.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2012 року наказом №21 к ОСОБА_3 прийнята на роботу до ТОВ «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» за сумісництвом на посаду заступника головного бухгалтера з 01 червня 2012 з окладом 1600 грн. із розрахунку 1 година роботи на день.

22 червня 2013 року наказом №03к1 позивача звільнено з роботи з посади помічника головного бухгалтера за порушення трудового розпорядку та нанесення підприємству грошового збитку в сумі 5000 грн. за неправильне подання даних по звіту до Пенсійного фонду з 22.05.13 (ст. 38 КЗпП України), підстава: службова записка директора Кутини Н.М. з візами.

14 червня 2013 року комісією відповідача складено акт №7, за яким 14 червня 2013 року в приміщенні ТОВ «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» за адресою: м. Київ, вул. Автозавдська, 2/66, дф. 310, позивачу було вручено копію наказу про звільнення №03к1 від 22.05.13, на пропозицію розписатися про ознайомлення з наказом вона відмовилася.

19 червня 2013 року позивач зверталася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому нею зазначалося, що відповідно до наказу від 22 травня 2013 її звільнено з роботи, у судовому засідання вона підтвердила, що дійсно на той момент вона отримала спірний наказ про звільнення. Даний позов ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.13 був залишений без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним наказу № 03к1 від 22 травня 2013 року щодо підстав звільнення та зобов»язання внести зміни до наказу, суд першої інстанції вважав формулювання причин звільнення неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству. Але, виходячи з того, що ОСОБА_3 дізналася про своє звільнення 14 червня 2013 року, отримавши наказ, а до суду з таким позовом звернулася лише 14 лютого 2014 року , тобто з пропуском встановленого законом строку і поважних причин пропуску судом не встановлено, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог.

Висновки суду в цій частині сторонами не оскаржуються.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» заборгованої заробітної плати та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у відповідності до ст.116 КЗпП України зобов»язаний був розрахуватися з працівником в день його звільнення, але не розрахувався і заборгованість його по заробітній платі перед ОСОБА_3 складає 7938 грн.54 коп. Крім того, враховуючи, що неправомірними діями відповідача щодо незаконного звільнення позивачу завдано моральні страждання, суд стягнув в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Проте з такими висновками суду погодитися повністю не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що трудові права ОСОБА_3 були порушені відповідачем внаслідок незаконного звільнення, невиплатою заробітної плати в період з липня 2012 року по травень 2013 року та не проведенням розрахунку при її звільненні.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту заподіяння моральної шкоди у вигляді втрати нормальних життєвих зв»язків та необхідність додаткових зусиль для організації свого життя.

Сама по собі відсутність коштів у відповідача для оплати праці не звільняє його від цього обов»язку і не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Крім того, посилання на наявність у ОСОБА_3 іншого джерела доходу, оскільки у відповідача остання працювала за сумісництвом, не спростовує висновку про те, що невиплата позивачу заробітної плати негативно впливала на її нормальні життєві зв»язки і вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності інших доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір шкоди в сумі 1000 грн. є занадто завищеним, а тому цю суму слід зменшити до 500 грн., що буде відповідати принципам розумності і справедливості.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Український науково-дослідний інститут по будівництву трубопроводів» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року - змінити, зменшивши суму що підлягає стягненню з 8938 грн. 54 коп. до 8438 грн. 54 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: