АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом в якому вказувала на те, що 17.09.2010 року ОСОБА_3 отримав в борг грошові кошти в розмірі 79 500 грн. від її чоловіка ОСОБА_4 Факт отримання грошових коштів підтверджується договором позики від 17.09.2010 року, посвідченим нотаріально. Згідно цього договору відповідач зобов'язався повернути цю суму боргу до 17.10.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік позивачки - ОСОБА_4 помер. Відповідач у добровільному порядку не повернув грошових коштів, а тому вона як спадкоємець заявила вимогу про стягнення із відповідача вказаної суми боргу із врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, а всього на загальну суму 91110,87 гривень.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі та вимог законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що 17.09.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено письмовий нотаріально посвідчений договір позики, на суму 79 500 грн., що на той час було еквівалентно 10 000 доларів США, зі строком повернення до 17.10.2010 року. Зазначений договір був підписаний зі сторони позикодавця позивачем ОСОБА_2, яка діяла за довіреністю від 18.01.2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського МНО Назарчук О.М., за реєстровим номером 64, від імені ОСОБА_4 /а.с.7/. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Доказів прийняття позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_4 суду не надано, так само, як і не надано оригіналу договору позики, який свідчив би про неповернення відповідачем грошей, згідно з умовами договору, визначеним в п.4.

Суд посилаючись на вимоги ст.ст.625,1049 ЦК України зазначив, що із позивач із досудовою вимогою до відповідача не зверталась, тобто фактично спір між сторонами ще не виник, майнове право позивача не порушено, крім того позивачкою не доведено належність саме їй права вимоги за укладеним договором позики між померлим ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 Вказуючи на відсутність спору між сторонами, суд у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства та встановленим обставинам у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд порушив умови проведення заочного розгляду справи, передбачені ст.ст.224,225 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст.74-76, ч.1 ст.158 ЦПК України. Також судом не виконані вимоги ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

А статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із договору позики від 17.09.2010 року відповідач взяв у борг у ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 79 500 гривень, та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 17 жовтня 2010 року, відповідно до п.4 договору (а.с.7). Цей договір від імені позичальника укладався позивачкою по довіреності, та був посвідчений нотаріально, що не суперечить вимогам ст.1047 ЦК України.

Відповідно до п.8 договору у разі невиконання позичальником зобов'язання по поверненню грошей у передбачені договором строки, позикодавець вправі пред'явити цей договір до стягнення у примусовому порядку.

Відповідач не заявляв вимог про спростування вказаного договору чи окремих його умов.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після його смерті позивачка прийняла спадщину, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 29.08.2012 року, в зв'язку із чим набула право вимоги повернення боргу, відповідно до приписів ст.ст.1216,1218 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що позивачем порушено умови договору позики, в тому числі і пункту 4 цього договору.

В суді апеляційної інстанції представником позивачки надано оригінал договору позики, який відповідає наявній у справі копії.

Оскільки відсутні докази, які б спростовували договір позики чи його безгрошовість, а тому наявні підстави для задоволення позову відповідно до вимог ст.ст.1046,1047,1048,1049,1216,1218 ЦК України. Із відповідача підлягає стягненню сума боргу - 79 500 гривень.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягнення суми боргу необхідно провести із врахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції.

В межах заявлених позовних вимог розмір 3% процентів річних за період із 18 жовтня 2010 року до 07 серпня 2013 року, тобто за 1025 днів - складає 7079,37 гривень. А сума індексу інфляції складає 4531,5 гривень, оскільки сукупний індекс інфляції за цей період становив - 1,057.

Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача і судові витрати у розмірі 911,12 гривень.

Таким чином, наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України, та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 79 500 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 4531 гривня 50 копійок, три проценти річних у розмірі 7079 гривень 37 копійок, судові витрати у розмірі 911 гривень 12 копійок, а всього стягнути 92021 (дев'яносто дві тисячі двадцять одну) гривню 99 копійок.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: