Справа № 209/1979/13-ц
Провадження № 2/209/348/14
УХВАЛА

про призначення судової експертизи

22 грудня 2014 року Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.,

при секретарі Вітязь Х.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, посвідченого 05.03.2010 р. Третьою дніпродзержинською нотаріальною конторою.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що її батько ОСОБА_6, який помер 07.01.2013 року, в березні 2010 року склав заповіт на імя своєї другої дружини ОСОБА_5, якій він заповідав усе належне йому майно. Відповідач ОСОБА_5 під час тривалої хвороби ОСОБА_6 ухилялася від допомоги по догляду за ним, залишала його одного і йшла до своїх дорослих дітей, які мешкають окремо, а також скориставшись його станом здоровя умовила заповідати їй все майно, залишивши його дітей та онуків без житла. Вважає, що в силу свого тривалого тяжкого захворювання в період складання вказаного заповіту, її батько ОСОБА_6 не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим скористалася ОСОБА_2, яка умовила його заповідати все майно їй. В разі визнання заповіту недійсним, вона як донька заповідача має право на спадкування за законом, в зв'язку із чим звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та вселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 посилається на те, що спірне майно, а саме житловий будинок №14, розташований по вулиці Юнатів в м. Дніпродзержинську, належав її чоловіку ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності. ОСОБА_6 залишив заповіт, посвідчений 5 березня 2010 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-660, згідно з яким заповів їй на випадок своєї смерті все своє майно, з чого б воно не складалося. Спадковим майном після смерті ОСОБА_6 є вищевказаний житловий будинок, що розташований на неприватизованій земельній ділянці. 21 серпня 2013 року державний нотаріус Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_7 надала їй розяснення, якими відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в звязку з тим, що вона не надала нотаріусу необхідних правовстановлюючих документів на цей житловий будинок. Оригінали цих документів знаходяться у відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1, які вона відмовляється надати позивачці або нотаріусу для оформлення нею спадщини, оскільки оспорює її право на спадщину за заповітом і не враховує, що вона є одночасно разом із нею спадкоємицею ОСОБА_6 за законом. У спірному будинку вона постійно проживала удвох із чоловіком з 18 серпня 2003 року по листопад 2012 року, однак по причині перенесеної її донькою черепно-мозкової травми, розладу психічного здоровя, виникла потреба у сторонній допомозі доньці, у звязку із чим вона була змушена, тимчасово, з поважних причин, залишити будинок чоловіка та тимчасово поселилась в будинку дочки за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Морська, буд. 32. 13 лютого 2013 року її доньці ОСОБА_8 була встановлена 3-тя група інвалідності. Відповідачка ОСОБА_1 скориставшись цією ситуацією, на початку грудня 2012 року разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 вселилась у спірний будинок, замінивши замки від вхідних дверей та встановивши сигналізацію, що позбавило її можливості проживати в будинку, спілкуватися, допомагати своєму чоловікові, а також піклуватися за ним останній місяць його життя. Після смерті 7 січня 2013 року власника будинку ОСОБА_6 відповідачі ОСОБА_4 користуються спірним будинком на власний розсуд, а її, спадкоємицю ОСОБА_6 за заповітом і особу, що зареєстрована в цьому будинку, повністю позбавили права користування домоволодінням, у звязку із чим вона змушена проживати у будинку своєї дочки. Відповідачі у спірному будинку не зареєстровані і взагалі зняті з реєстрації ще 23 лютого 1999 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська за заявою власника будинку. Оскільки в нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок вона позбавлена можливості, відповідачами чиняться перешкоди в користуванні будинком, у звязку із чим вона звернулася до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 підтримувала свій позов, не визнала зустрічний позов та пояснила, що проживала разом із своїми батьками у будинку № 14 по вул. Юнатів у м. Дніпродзержинську до 2000 року. У 1998 році вийшла заміж за ОСОБА_4 із яким разом проживала у будинку батьків до 2000 року. Під час шлюбу із ОСОБА_4 у 1999 році у них народилася дочка ОСОБА_9. У 2000 році вона разом із чоловіком та донькою переселилися на орендовану квартиру, а батько і мати залишилися в будинку. У 2003 році її батьки розлучилися і мати переїхала проживати до неї у квартиру, яку вона знімала з чоловіком. В 2004 році батько одружився із ОСОБА_5, яка вселилася в його будинок. У 2008 році батько пропонував їй разом із чоловіком та двома дітьми переїхати до нього, бо він став хворіти і в нього з дружиною були конфлікти. Потім він різко перестав із нею спілкуватися, став негативно відноситися, інколи телефонував, конфліктував, писав заяви в міліцію, де вони тільки і бачилися. Він казав, що донька ворожить на нього, щось підсипає, що на її думку свідчило про його неадекватну поведінку. В 2012 році восени, сусідка повідомила по телефону, що батько залишився в будинку один, що ОСОБА_5 з ним не живе, а з ним живе інша жінка. Через тиждень після цього, подзвонила інша сусідка і сказала, що батько в тяжкому стані попав у лікарню. Вона поїхала до нього в 7-му лікарню, де його на другий день обстежили. Він там пробув 5 днів, вона його навідувала, а потім забрала його додому, і залишалася з ним в його будинку разом з чоловіком, доглядаючи за батьком. Діти залишалися зі свекрухою. Вони місяць після лікарні доглядали за батьком, а 07.01.2013 року він помер і вони його похоронили. Протягом цього місяця ОСОБА_5 тільки 2 рази приходила до батька на півгодини, в її присутності, але він її не хотів бачити. Коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори в березні 2013 року для оформлення спадщини, то взнала, що є заповіт батька на користь іншої людини. В приватного нотаріуса їй дали витяги, з яких вона взнала, що є заповіт на користь ОСОБА_5 Вона не знала про рішення суду, яким її було знято з реєстрації в будинку батька, вважада, що прописана в цьому будинку. Коли знімала батька з реєстрації в будинку після його смерті, то узнала, що на підставі рішення суду виписана з будинку. Вона жила за різними адресами, останній час протягом 5 років АДРЕСА_1 в квартирі свекрухи. Вважає себе спадкоємицею за законом. В заповіті ОСОБА_6 від 05.08.2003 року він заповідав свої майно на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є її дочкою. Вважає себе спадкоємицею за законом, оскільки дочка неповнолітня, вона є її законним представником. Вона узнала про заповіт від нотаріуса, а раніше не знала. В позові про це зазначено помилково її адвокатом. Спочатку ОСОБА_5 мала доступ до будинку півроку після смерті батька, перешкод не було, але тільки коли вони були дома. Ключів від будинку у ОСОБА_5 не було, бо батько поміняв замки. В липні 2013 року ОСОБА_5 самовільно вселилася до будинку, зламавши замки. Вона сама і ОСОБА_5 викликали міліцію, а після цього ОСОБА_5 пішла до дочки. В будинку вона проживає з чоловіком. Будинок знаходиться під охороною невідомчої охорони. Вона вбачала небезпеку своїм дітям, коли ОСОБА_5 була у будинку. ОСОБА_5 в ьлистопаді 2012 року забрала свої речі, інше майно і остаточно виселилася з будинку батька, який сам поміняв накладні замки в будинку. Батько до 2008 року працював слюсарем-ремонтником в ДМК. Коли батько в 2012 році знаходився в лікарні вона відвідувала його і зустрічалася там 2 рази з ОСОБА_5, яка також його відвідувала. Перед тим, як батько потрапив у 2012 році до лікарні, протягом двох тижнів з ним у його будинку проживала інша жінка. Коли батько знаходився у лікарні, за її ініціативою та жінка виселилася з будинку. Друзі батька казали, що він хотів розірвати шлюб зі ОСОБА_5, їздив до нотаріуса, щоб скасувати заповіт, і одружитися з іншою жінкою. Що йому завадило вона не знає. Потім він захворів. 26.12.12 р. вона по телефону викликала до батька дільничого лікаря, а 05.11.13 р. до нього приїздила швидка допомога.

Представник позивачки - ОСОБА_11 пояснень суду не надавав, оскільки їх надала позивач ОСОБА_1

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 позов не визнала, підтримувала свій зустрічний позов та пояснила, що з 2001 року вона проживала з ОСОБА_6 як дружина без реєстрації шлюбу з ним по вул. Юнатів, 14. До цього він жив один. 05.06.2005 року вони зареєструвала шлюб. Діти його не відвідували, не спілкувалися з ним. Поки він працював то не хворів, інколи у нього був підвищений тиск. Перед виходом на пенсію, в 2008 році пройшов профілактичне лікування. Більше він не хворів і не лікувався. Інколи вона викликала швидку, коли у нього підвищувався тиск. В 2003 році ОСОБА_6 зробив заповіт на неї і на його онуку. В 2010 році змінив заповіт, бо його донька та онука з ним не спілкувалися, а відвідували якусь церкву Емануіла. Він сказав: «Хай їм церква дає». В 2011 році побили її ОСОБА_5 дочку. У дочки стався психічний розлад, вона багато лікувалася. ОСОБА_6 не хотів щоб вона від нього ходила до дочки і вона розривалася між ними. Вона доглядала за дочкою, яка жила по вул. Морській, 32, і жила з ним в його будинку. Через те, що вона вимушена була доглядати за дочкою, приблизно за місяць до смерті ОСОБА_6 поміняв замки на будинку і не впускав її в будинок. А коли він захворів у грудні 2012 року і був госпіталізований, вона кожного дня відвідувала його в лікарні, де його також відвідувала дочка ОСОБА_1 З лікарні ОСОБА_6 вона забирала разом з ОСОБА_1 Вдома за ним вона не доглядала, бо ОСОБА_1 не дозволяла бути в будинку. Вона приймала участь в похоронах. На вулиці зібрали 500 грн. а племінниця ОСОБА_6 віддала ОСОБА_1 6000 боргу, який у них позичала, коли вони жили спільно, Ці гроші були витрачені на похорони. Вона не змогла оформити спадщину після померлого чоловіка, бо документи залишилися в будинку, а ОСОБА_1 їх не віддавала. За час її проживання у будинку чоловіка, ОСОБА_1 та її чоловік в цьому будинку не жили і не приходили туди. Вона після смерті чоловіка хотіла попасти в будинок, але її особисті речі виставили, а до будинку не впустили. Влітку 2013 року викликали міліцію і їм було розяснено, що вони можуть жити усі разом, але сімя ОСОБА_1 не впустила її в будинок. Чоловік весь час був здоровий і при своєму розумі, поки раптово не захворів у 2012 році та не попав у лікарню. Вони разом із чоловіком добудовували будинок, разом займалися оформленням документів. Він всім розказував, що оформив заповіт на неї і з цього приводу вони святкували з сусідами, яким він про це обявляв. ОСОБА_6 спілкувався з дітьми ОСОБА_1, яких вона до нього привозила, возив їм гостинці. На неї і на дочку ОСОБА_1 він оформив перший заповіт. Потім, приблизно у 2003 році, він узнав, що чоловік дочки - ОСОБА_4 щось хотів віднести в церкву з того, що він приносив онукам, і після того перестав спілкуватися з дочкою та зятем, а також з онуками. Пояснила також, що у ОСОБА_6 було хворе серце і боліли суглоби ніг. За місцем роботи у нього була страховка і він для профілактики перед виходом на пенсію ліг у 8-му лікарню, де пройшов курс лікування. Перед смертю у нього стався інсульт, в результаті якого він упав на підлогу у ванній кімнаті і вдарився головою. В результаті цього у нього стався параліч правої сторони. Після цього він уже не розмовляв. Його дочка та її чоловік не пускали її в будинок щоб відвідати ОСОБА_6

Представник відповідачки ОСОБА_3 пояснила, що первісний позов ОСОБА_1 має протиріччя. Так, позивач ОСОБА_1 вказує, що звертається у своїх інтересах як спадкоємець за законом. Отже, підставою позову ОСОБА_1 є захист своїх інтересів. До захворювання ОСОБА_6 в 2012 році його дочка - позивач у справі ОСОБА_1 із ним не спілкувалася. Позивач ОСОБА_1 помилково поширює його стан здоровя, який мав ОСОБА_6 після інсульту, на 2010 рік, коли він був здоровий та склав оскаржуваний заповіт.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 зустрічний позов не визнав, пояснив суду, що він з 2008 року перестав спілкуватися з ОСОБА_6 На святкуванні дня народження ОСОБА_6 у 2008 році він сказав дочці щоб ми приїздили до нього жити, а він перепише дочці будинок. Ми погодилися і хотіли переїздити до нього, але через 3 дні він зустрівся з дочкою, і сказав, що вона йому робить якісь наговори. Після цього вони перестали з ним спілкуватися. Він вважає, що ОСОБА_5 настроювала батька проти них. В будинку ОСОБА_6 він з дружиною та дітьми не жили з 2000 року. Останні роки з 2008 року жили в 3-кімнатній квартирі його батьків, де зараз живуть його батьки, а бабуся померла 2 роки тому. В будинок ОСОБА_6 переїхали після того, як забрали останнього з лікарні в грудні 2012 року. ОСОБА_5 не має доступу в будинок, бо вони її туди не впускають.

Свідок відповідача за первісним позовом - ОСОБА_12 пояснила, що вона дружила з сімєю ОСОБА_13 і ОСОБА_5, проживаючи по сусідству. ОСОБА_5 із ОСОБА_6 жили по вул. Юнатів, а вона по вул. Алчевська, а огороди їх межували. Їй відомо, що раніше ОСОБА_6 робив заповіт на ім'я своєї старшої внучку дочку ОСОБА_14 і на дружину ОСОБА_5 по ? на все своє майно і будинок. Потім приблизно в 2010 році він змінив заповіт і заповідав усе своє майно тільки своїй дружині ОСОБА_5 Він про це розказував всім друзям, і вони про це знали. ОСОБА_6 змінив заповіт бо посварився з дочкою ОСОБА_1. В грудні 2012 року ОСОБА_6 переніс інсульт, впав у ванній, його паралізувало, він погано почав розмовляти, не вставав. З лікарні ОСОБА_6 забрала ОСОБА_1 до його будинку по вул. Юнатів, 14, і доглядала за ним. Параліч не пройшов, а 06.01.2013 р. він помер. ОСОБА_15 його і хоронила. Сусіди збирали гроші на похорони. Гроші на похорони також дала ОСОБА_5. До інсульту ОСОБА_6 жив разом з ОСОБА_5 в його будинку. У неї була хвора дочка, до якої ОСОБА_6 її не пускав, бо хотів щоб вона залишалася тільки біля нього, бо був егоїстом. Перед тим як у ОСОБА_6 стався інсульт у нього із ОСОБА_5 були суперечки. Він казав, якщо вона піде до дочки, щоб додому не поверталася. В лікарні ОСОБА_14 з чоловіком доглядали за батьком, купляли лікарство. Привезли його з лікарні, і не пускали ОСОБА_5 до будинку, де був ОСОБА_6, а їй треба було бути біля дочки ОСОБА_16, яка хворіє на психіатричне захворювання, і за нею треба було доглядати. Дочка ОСОБА_17 - ОСОБА_8 не хотіла жити разом з ОСОБА_6, бо не любила його, хоча він пропонував щоб вона жила в його будинку з ним і матірю ОСОБА_5 ОСОБА_5 розривалася між ними, боялася за дочку, щоб вона чого не зробила, бо була психічна хвора. ОСОБА_6 до інсульту був психічно здоровий. Ніяких неадекватних вчинків він не вчиняв, хоча був егоїстичним, любив тільки себе, і бажав щоб його всі слухали. У нього були хворі ноги. ОСОБА_6 спочатку говорив, що хоче подарити будинок ОСОБА_5. Для цього були підготовлені необхідні документи. Потім він сказав, що зробив на ОСОБА_5 заповіт. Зараз в будинку живе ОСОБА_14 та її чоловік. ОСОБА_5 один раз прийшла до будинку, була там одну ніч, але ОСОБА_14 визвала міліцію і їй дільничний сказав щоб до рішення суду вона туди не приходила, хоча вона там прописана. На питання ОСОБА_1 свідок ОСОБА_12 пояснила, що вони дружили з ОСОБА_6 протягом 10 років, а останні 6 років тісно дружили і часто збиралися разом. Вона не приходила після інсульту до ОСОБА_6 бо за 2 місяці до інсульту посварилися з ним, а її чоловік ходив до нього і після інсульту. Коли ОСОБА_6 хворів, ОСОБА_5 його відвідувала. У дочки ОСОБА_18 була агресія, і вона була з нею, коли ОСОБА_6 був у лікарні. Він був адекватний, хоча сердитий, хотів щоб все було по його. Психічно був здоровий, мислив нормально, говорив нормально. Він хотів жити довго, беріг себе дуже, очищав собі кров в лікарні, їздив до знахарок, ясновидющих. Він себе дуже любив, казав що йому завидують, насипали під калитку солі, щоб щось зробити погане. Ніяких бердових ідей не говорив. Він сердився на дочку ОСОБА_15, бо вона ходить до якоїсь церкви, а йому це не подобалось, тому він з нею посварився і не хотів щоб вона до нього ходила із онуками, які також ходили до тієї церкви. Він був адекватним, хорошим розповідачем, з ним завжди було весело. Посварився він з дочкою ОСОБА_15 8 березня, приблизно 8 років тому, Старшій дочці ОСОБА_15 тоді було було 8-10 років. Він вважав, що ОСОБА_14 щось робить йому. До цієї сварки, яка сталася 8-10 років він спілкувався з дочкою і внучкою.

Свідок з боку відповідача за первинним позовом ОСОБА_19 пояснила суду, що вона особисто знайома із ОСОБА_5 З ОСОБА_1 ніяких стосунків не має. Вона та її чоловік дружили із ОСОБА_6, який жив разом з ОСОБА_5. Вони жили по сусідству із ОСОБА_6 з 2007 року. Спілкувалися з ним майже кожного дня. Він був нормальним, позитивним чоловіком. Ніяких неадекватних поступків не вчиняв. Він казав, що заповідає ОСОБА_5 будинок. Вони разом ремонтували цей будинок. Вона з 2007 року ні разу не бачила там його дочки і онуків. Вона запитувала у нього, чому він не спілкується з дочкою, а він казав, що мабуть така «хороша дочка», якби була добра, то приїхала б до батька. В 2012 році ОСОБА_6 захворів, у нього стався інсульт і він впав. Її чоловік і сусід Павло, витягли його з ванної кімнати, визвали скору. Коли ОСОБА_6 привезли з лікарні, вона побачила там ОСОБА_1. Неділі дві він лежав, а потім помер. Зараз в будинку живуть ОСОБА_1, які поміняли замки. ОСОБА_5 не має туди доступу. До інсульту, який стався із ОСОБА_6, ОСОБА_5 жила на два доми, з ним та зі своєю дочкою, яка була хвора і їй треба було допомагати, оскільки вона є інвалід і з нею періодично ставалися психічні розлади. за деякий час до інсульту, після того, як ОСОБА_5 пішла до дочки, до ОСОБА_6 прийшла коханка, яка була в його будинку приблизно 10 днів, а ОСОБА_5 також приходила до нього. До цього вони жили дружно, але ОСОБА_6 сердився, коли вона йшла до дочки. Він хотів щоб ОСОБА_5 була тільки з ним і не спілкувалася з дочкою, як і він зі своєю. ОСОБА_18 була вимушена йти до дочки. У ОСОБА_6 не було ніяких психічних відхилень, він був нормальний.

Свідок з боку відповідача за первісним позовом ОСОБА_20 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_5, а ОСОБА_1 вона не знає. Вона дружила зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, бо часто приходила до своїх дітей на вул. Юнатів, 24, які жили по сусідству з ними. ОСОБА_6 багато в чому допомагав їм по господарству, говорив, що зробив заповіт на ОСОБА_5 на будинок, де ОСОБА_5 буде хазяйкою. ОСОБА_5 жила разом з ним, вони вели спільне господарство, разом ремонтували будинок. ОСОБА_6 був здоровий, завжди все розказував як нормальна людина, ніяких неадекватних поступків за ним не помічали. Помер він 07.01.2013 року. Вона знала, що він лежав в лікарні. Останній раз вона бачила його в листопаді, він був здоровий, запрошував в гості, але вона відповіла йому що їй ніколи. В листопаді 2013 року з ним жила ОСОБА_5. Чи була в його будинку інша жінка їй невідомо.

Судом були вивчені матеріали цивільної справи та досліджені письмові докази, в тім числі медичні документи відносно ОСОБА_13.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_11 надав суду письмове клопотання про призначення у справі посмертної комплексної судової медичної, психолого-психіатричної експертизи, в якому просить на вирішення експертам поставити наступні питання:

1. Чи мало місце у ОСОБА_6 захворювання, якщо так, то які, причини їх розвитку, характер перебігу в період на дату складання заповіту;

2. Яка ступінь тяжкості даних захворювань;

3. Яка медикаментозна дія ліків, які були призначені та приймались ОСОБА_6 під час лікування у вказаний період;

4. Чи могли дані препарати впливати на психологічний і емоційний стан ОСОБА_6;

5. Чи не створює залежність прийняття даних препаратів, якщо так то які наслідки даної залежності;

6. Який загальний стан психіки був у ОСОБА_6 в період, коли був складений заповіт;

7. Чи міг вплинути психічний стан ОСОБА_6 на час складання заповіту на правильність сприйняття фактів, що мають значення для укладення заповіту;

8. Чи міг ОСОБА_6 на час складання заповіту в силу свого стану, віку і розвитку правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними.

В обґрунтування клопотання зазначено, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на час складання заповіту, яким залишив все майно своїй дружині ОСОБА_5, був тяжко хворою людиною, страждав на поведінкові та психічні розлади здоровя, внаслідок фізичного тяжкого розладу здоровя, тому не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим і скористалася ОСОБА_5 Вказує на те, що на момент складання заповіту її батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними так як був в депресивному стані після прийняття ліків. Проведення експертизи просив доручити експертам ОКЗ Дніпропетровського бюро судово-медичної експертизи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримувала клопотання свого представника.

Представник відповідача за первісним позовом - адвокат ОСОБА_3 вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а у справі має бути призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити відділенню судово-психіатричних експертиз Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні, поставивши на вирішення експертів питання: Чи страждав ОСОБА_13, який помер 05.03.2010 року, станом на час складання заповіту, тобто на 05.03.2010 року, будь якими психічними захворюваннями чи іншими розладами розумової та психічної діяльності ? Чи усвідомлював ОСОБА_6, який помер 07.01.2013 року, значення своїх дій і їх наслідки та чи міг керувати своїми діями під час підписання 05.03.2010 року заповіту посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_21, зареєстрованого під № 2-660?

Вважає, що інші питання заявлені представником позивача за первісним позовом на мають значення для вирішення справи, до того ж суду не надано жодних доказів того, що ОСОБА_13 до підписання заповіту та на час його підписання страждав якимось захворюваннями чи приймав медичні препарати.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 (позивач за зустрічним позовом) підтримує думку свого представника - адвоката ОСОБА_3

Заслухавши думки учасників судового розгляду, суд вважає, що для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_6 в період складення і посвідчення заповіту потрібні спеціальні знання в області медицини.

Відповідно до ст. 145 ЦПК України, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, то призначення експертизи є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін.

В п. 6 листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК).

В матеріалах справи немає даних про те, що в період до складання заповіту та на час його підписання 05.03.2010 року ОСОБА_13 приймав якісь медичні препарати.

Суду не було надано доказів того, що ОСОБА_6 на час складання заповіту, був тяжко хворою людиною, страждав на поведінкові та психічні розлади здоровя, внаслідок фізичного тяжкого розладу здоровя, тому не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як був в депресивному стані після прийняття ліків, як це зазначено в заявленому представником позивача клопотанні.

З урахуванням викладеного суд вважає, що нема необхідності призначати у справі комплексної судової експертизи, а необхідно призначити судово-психіатричну (посмертну) експертизу, проведення якої доручити відділенню судово-психіатричних експертиз Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні.

Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібний значний період часу, на час проведення експертизи провадження у справі слід зупинити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86,133-135, 143-147, 202, 203, 208-210 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Призначити у цивільній справі № 209/1979/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення - посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити відділенню судово- психіатричних експертиз Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні (м. Дніпропетровськ, жилмасив Ігрень, вул. Бехтєрова, будинок 1).

На вирішення експертів поставити наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_13, який помер 05.03.2010 року, станом на час складання заповіту, тобто на 05.03.2010 року, будь якими психічними захворюваннями чи іншими розладами розумової та психічної діяльності ?

2. Чи розумів ОСОБА_6, який помер 07.01.2013 року, значення своїх дій та їх наслідки і чи міг керувати ними під час підписання 05.03.2010 року заповіту посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_21, зареєстрованого під № 2-660?

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок експерта або відмову без поважної причини від виконання обов'язку експерта.

В розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи № 209/1979/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення; медичну картку амбулаторного хворого №1361 ОСОБА_13

Витрати за проведення експертизи покласти на позивача за первісним позовом ОСОБА_1 (51920, АДРЕСА_2, тел. ) .

На час проведення судової експертизи зупинити провадження у справі.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів після проголошення ухвали, через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська

Суддя Байбара Г.А.