Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 Провадження №2/425/592/13

Справа №425/2115/13-ц

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Москаленко В.В.

при секретарі Окрошко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м.Рубіжне Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу посилаючись на такі обставини. 22.09.2011 року між нею та відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого вона дала відповідачу в борг 125000 грн. строком до 20.10.2011 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав їй розписку. Оскільки до теперішнього часу відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 125000 грн. та сплачений судовий збір.

В судовому засіданні позивач ,її представник підтримали заявлені позовні вимоги , надав аналогічні пояснення по суті заявленого позову.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав ,пояснив ,що він працював на підставі трудового договору у позивача супервайзером .В його обов"язки входило контролювати торгівельних представників. Він не отримував від позивача 125000 грн.,які зазначені в розписці.Дану розписку він написав під диктування . в присутності позивача ,її чоловіка та її адвоката по добрій волі,але під тиском.Свідків при цьому не було.Це сталося з тієї причини,що позивач вимагала від нього повернути недостачу,яку нібито вчинила одна із торгівельних представників,які були йому підконтрольні.Крім того,що позивач та її чоловік примусили його написати зазначену розписку,чоловік позивача відібрав в нього належний йому автомобіль разом з ключами і документами ,який коштував 4 тисячі доларів США і який йому не повернуто по цей день. Також його вивозили до лісу,потребуючи повернути грошові кошти,погрожуючи йому та членам його сім"ї .В правоохоронні органи із заявами на позивача та її чоловіка він не звертався,продовжував працювати у позивача оскільки злякався цих людей.

Представник відповідача відмовилась від надання пояснень по справі ,просила перенести судове засідання ,мотивуючи це тим, що вона не готова надавати пояснення оскільки угоду про правову допомогу було укладено між нею та відповідачем напередодні. Суд надав час представнику позивача для ознайомлення з матеріалами справи,оголосивши перерву ,але свою думку вона висловити не змогла.

Свідок ОСОБА_3 пояснила,що вона була присутня при передачі грошових коштів відповідачу за адресою: АДРЕСА_1. Заходи впливу до відповідача не застосовувалися .Відповідач при ній перераховува грошові кошти.

Суд, вислухавши сторони,їх представників ,свідка , дослідивши надані суду докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за

неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Борговий документ має підтверджувати дві обставини: по-перше, факт отримання боржником грошей або речей, рід та якість; по-друге, точно визначений строк повернення грошей або речей, а у разі його відсутності - момент пред'явлення вимоги.

Обов'язковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), а факультативними - дата, місце видачі, вказівка свідків тощо.

В правовій позиції ,яка міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63 цс-13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України зазначено,що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору,але й факту передачі грошової суми позичальнику.Договір позики є двостороннім правочином,а також він є одностороннім договором ,оскільки після укладення цього договору всі обов"язки за договором позики,у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості ,несе позичальник,а позикодавець набуває за цим договором тільки права.За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом ,який видається боржником кредитору за договором позики,підтверджуючи як його укладення ,так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 22.09.2011 року позивачка передала відповідачу ОСОБА_2 в борг 125000 грн. строком до 20.10.2011 року .

Отже, предметом спору по даній цивільній справі є неналежне виконання відповідачем договору позики, який було укладено між сторонами 22.09.2011 року, про що відповідач власноручно написав розписку в якій зазначено ,що він взяв у позивача у борг

125000 грн.Зобов"язався повернути зазначену суму грошей до 20 жовтня 2011 року в повному обсязі. Вказав,що розписка написана ним власноручно ,без будь-якого психологічного,морального,фізичного тиску (розписка-а.с.21).

Таким чином,суд не бере до уваги пояснення відповідача про те,що він фактично не отримував грошові кошти оскільки вони повністю спростовуються вищевказаною розпискою ,а

доказів на підтвердження пояснень відповідача щодо здійснення тиску на нього, він не надав.

Крім того,суд вважає ,що якщо дійсно відносно відповідача позивачем та іншими особами вчинювались протиправні дії ,він, з вересня 2011 року , мав всі можливості захистити свої права в правоохоронних органах .Натомість ,він після написання розписки,продовжував працювати у позивача,що не оспорюється сторонами.

З заявою про злочин відповідач звернувся тільки 07.03.2014 року,після відкриття провадження у даній цивільній справі.

Зобов'язання відповідач перед позивачем не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документу- оригіналу розписки.

Оскільки відповідач не надав допустимих доказів щодо безгрошовості розписки, відповідно до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України,суд вважає позовні вимоги такими,що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України ст.10, 11, 60,61, 212 - 215, 226 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 125000 ( сто двадцять п,ять) гривень, судовий збір у сумі 1250 грн..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міській суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Москаленко