Номер провадження 2/754/3277/14
Справа №754/5096/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(повний текст)

22.09.2014 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.,

при секретарі - Величко Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про виділення часток квартири,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2, про виділення часток квартири та просив суд виділити ОСОБА_1 ? частину квартири АДРЕСА_1; ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1; ОСОБА_3 ? частину квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивував тим, що квартира належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року - на праві спільної сумісної власності. Оскільки ОСОБА_4 померла частка ОСОБА_2, як спадкоємиці, збільшилась і становить ?? частку. Оформити спадщину неможливо, оскільки частки в квартирі не визначені.

Представник позивача - третя особа у справі ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась про розгляд справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у її відсутності на адресу суду не надсилала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів, представник позивача не заперечує проти такого порядку вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

05 серпня 1997 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомості (а.с. 3).

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (а.с. 5).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та після її смерті заведено спадкову справу, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та витягом про реєстрацію спадкової справи (а.с. 4, 13).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду в порядку, встановленому цим Кодексом за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 Цивільного кодексу України)

За приписами ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері.

При цьому, статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. (стаття 1297 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" 5. Розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, видкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю ( 2006-07 ). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що частки співвласників квартири були рівними, хоча відповідач своїми письмовими поясненнями заперечила дану обставину (а.с.25-26) інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем суду надано не було. Крім того, позивач посилаючись на те, що у зв'язку із не визначеністю часток у майні, оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 не є можливим, враховуючи роз'яснення обов'язку подання доказів у справі (а.с.21) - не надає суду доказів того, що він як позивач у даній справі та спадкоємець майна ОСОБА_4, якщо таким є, не має можливості оформити спадкові права та отримав відмову про видачу свідоцтва про право на спадщину, або ж що він уповноважений відповідачем ОСОБА_2 на представлення її прав, а також про те, що ОСОБА_2 є спадкоємицею майна ОСОБА_4, не має можливості оформити спадкові права та отримала відмову про видачу свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з не визначеністю розміру часток у спільному сумісному майні, отже суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами та такими, що задоволенню не підлягають в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 372, 1217-1297 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 27, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про виділення часток квартири - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2014 року.

Суддя: Н.Г.Таран