Справа № 459/2400/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/5697/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Ванівського О.М.,

Суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Львіввугілля» (відокремлений підрозділ «Шахта «Степова») на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обовязків внаслідок професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства Львіввугілля про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обовязків внаслідок трудового каліцтва задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Львіввугілля в користь ОСОБА_3 6000,00 грн. моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обовязків внаслідок трудового каліцтва. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відокремлений підрозділ « Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля».

В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що позивачем не надано жодних доказів, які могли б підтвердити факт завдання моральної шкоди, а документи на які посилається позивач, а саме довідка МСЕК та акт розслідування професійного захворювання є документами, що підтверджують настання трудового каліцтва і встановлення в звязку з цим стійкої втрати професійної працездатності і не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Крім того позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Із врахуванням наведеного просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та увалити нове, яким в позові ОСОБА_2 відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявились, представник відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» подав клопотання про слухання справи у його відсутності, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України, розглянути справу у відсутності сторін без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що впродовж 1985- 2006 років ОСОБА_2 працювала на вугільних підприємствах, які на даний час входять до складу ДП «Львіввугілля», що підтверджується копією трудової книжки виданої на ім'я ОСОБА_2Й.(а.с.5-7).

Внаслідок роботи у шкідливих та тяжких умовах праці, погіршився стан її здоров'я. Через що була змушена звертатись за медичною допомогою, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями медичних документів.

Актом розслідування професійного захворювання форми П-4 від 05.11.2007 р. було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 та зроблено висновок про шкідливі умови праці, які в основному пов'язані із контактом з вугільно - породним пилом в концентрації вище ГДК, несприятливим мікрокліматом, підвищеною вологістю повітря та швидкістю руху, під час роботи на підприємствах ДП «Львіввугілля».

Висновком міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК від 13.11.2007 р. позивачці вперше встановлено III групу інвалідності та 30% втрати професійної працездатності. Наступним оглядом МСЕК 02.11.2010 р., ОСОБА_2 безтерміново встановлено III групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності по профзахворюванні.(а.с.10-11)

Отже, долученими доказами позивач довів факт заподіяння йому моральної шкоди.

Задовольняючи позов частково, районний суд при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди врахував глибину моральних страждань, їх характер та тривалість, стан здоровя позивача, тяжкість професійного захворювання та настання у звязку з цим негативних змін у її житті, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зваживши на загальний стаж роботи позивача в підземних роботах з шкідливими умовами праці, що склав більше 20 років та врахувавши, що позивачу у 2007 р. вперше встановлено 30% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, прийшов до правильного висновку про стягнення з ДП «Львіввугілля» в користь ОСОБА_2 6000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до чинного законодавства моральна, шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний характер.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними.

Колегія суддів вважає, що районний суд дійшов вірного висновку про те, що шкоду здоров'ю позивача було завдано в результаті її роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві ДП «Львіввугілля», вона втратила 45% професійної працездатності, є інвалідом третьої групи, що призвело до втрати нею нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням ст. 23 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідають обставинам справи, є обґрунтованими, а тому, на думку колегії, є правильними.

Встановленими обставинами та матеріалами справи спростовуються твердження апелянта відокремленого підрозділу « Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» щодо відсутності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу покликання апелянта відокремленого підрозділу « Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» про застосування тримісячного строку позовної давності, оскільки згідно із ст.268 ЦК України, позовна давність не застосовується до вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, тобто і на вимоги про відшкодування моральної шкоди, та вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав особи, якою є відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, дав належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» (відокремлений підрозділ «Шахта «Степова») - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_4