У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди і зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик», поданою його представником Якушиним Юрієм Юрійовичем, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з 10 листопада 2010 року він працював у ПАТ «Київ-Атлантик Україна» на посаді продавця і 4 жовтня 2012 року звільнений з роботи, однак розрахунок на день звільнення з ним проведено не було. Просив стягнути з ПАТ «Київ-Атлантик Україна» на його користь 8 228 грн заборгованості із заробітної плати за час простою не з вини працівника, 18 100,74 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди та відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 4 265 грн, а також зобов'язати відповідача внести записи у його трудову книжку про його прийняття на роботу та про звільнення з роботи відповідно до вимог чинного законодавства.

У жовтні 2013 року ПАТ «Київ-Атлантик Україна» звернулось із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству працівником. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_3 працював на посаді продавця ПАТ «Київ-Атлантик Україна» і з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. У серпні 2012 року проведеною інвентаризацією цінностей виявлено, що ОСОБА_3 не забезпечив цілісність майна та інших цінностей, що передані йому для здійснення продажу, що призвело до заподіяння шкоди підприємству в розмірі 57 750 грн. Оскільки ОСОБА_3 працював спільно зі ОСОБА_5, то своїми діями він заподіяв підприємству шкоду, що складає 28 875 грн, яку ПАТ «Київ-Атлантик Україна» просило стягнути.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_3 та ПАТ «Київ-Атлантик Україна» у задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 4 лютого 2014 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_3 2 239,90 грн заборгованості із заробітної плати, 7 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 500 грн - у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині ОСОБА_3 у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 4 лютого 2014 року, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до наказу № 189/ВК від 10 листопада 2010 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу до ПАТ «Київ-Атлантик Україна» на посаду продавця магазину з посадовим окладом 1 122 грн.

Наказом №184-К від 4 лютого 2012 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України за втрату довір'я при обслуговуванні матеріальних цінностей.

На підставі даних наказів внесені відповідні записи у трудову книжку позивача.

Табелем обліку робочого часу за жовтень 2012 року та довідкою відповідача від 22 листопада 2013 року підтверджується, що ОСОБА_3 у день звільнення не працював.

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Київській області за зверненням ОСОБА_3 проведено перевірку та встановлено порушення ПАТ «Київ-Атлантик Україна» вимог ст. ст. 47, 83, 116 КЗпП України в частині виплати ОСОБА_3 розрахункових коштів, в тому числі за невикористану щорічну відпустку, видачі належно оформленої трудової книжки в день звільнення, оплати часу простою не з вини працівника на підставі ст.113 КЗпП України.

За наслідками перевірки 19 березня 2013 року складено припис директору ПАТ «Київ-Атлантик Україна» та зобов'язано до 19 квітня 2013 року усунути виявлені порушення.

На виконання припису 19 квітня 2013 року підприємство повідомило, що оплату за час простою не з вини працівника ОСОБА_3 донараховано (за листопад 2010 року - в сумі 523,60 грн, за грудень 2010 року - 434,32 грн, за вересень 2012 року - 849,88 грн), а також зазначило, що за серпень 2012 року заробітна плата ОСОБА_3 не нарахована у зв'язку з тим, що він без поважних причин не вийшов на роботу.

З платіжного доручення № 781 від 22 квітня 2013 року апеляційний суд встановив, що відповідач перерахував позивачеві 1 481,31 грн оплати за час простою без ПДВ; а з довідки ПАТ «Київ-Атлантик Україна» № 9/23 від 23 вересня 2013 року апеляційний суд встановив, що сума нарахованої та невиплаченої ОСОБА_3 заробітної плати за період перебування його у трудових відносинах з підприємством становить 2 239,90 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 в день звільнення не працював, а тому для отримання розрахунку на підставі ст. 116 КЗпП України повинен був звернутися до відповідача з відповідною вимогою, однак з такою вимогою він не звертався.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення і такий обов'язок роботодавець не виконав.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом статті 117 КЗпУ України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Встановивши, що у день звільнення ОСОБА_3 не працював, початком періоду нарахування середнього заробітку апеляційний суд визначив саме день звільнення, не зазначивши, які саме дії працівника він вважає зверненням з вимогою про розрахунок, і не з'ясувавши належним чином початок перебігу періоду затримки розрахунку при звільненні.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на суд апеляційної інстанції покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, суд апеляційної інстанції, у порушення зазначених вимог цивільно-процесуального законодавства, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги щодо звернення працівника про проведення з ним повного розрахунку і ухвалив рішення з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик», подану його представником Якушиним Юрієм Юрійовичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 4 лютого 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко