22.12.2014 Єдиний унікальний номер 205/5932/14-ц
22 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про визнання недійсними додаткових договорів,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними додаткових договорів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № CM-SME301/212/2007, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США 00 центів.
11 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № СL-301/254/2008, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 25 693 (двадцять п'ять тисяч шістсот дев'яносто три) доларів США 80 центів. Однак, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за обома кредитними договорами, у ОСОБА_2 виникла заборгованість, яка станом на 09.04.2010 рік складає: за Кредитним договором № CM-SME301/212/2007 від 17.10.2007 року 35 177 доларів США 58 центів, де: заборгованість по тілу кредиту - 34 336 доларів США 37 центів, заборгованість по процентам - 128 доларів США 56 центів, пеня - 712 доларів США 65 центів, та за Кредитним договором № СL-301/254/2008 від 11.06.2007 року 19 647 доларів США 16 центів, де: заборгованість по тілу кредиту - 19 165 доларів США 01 цент, заборгованість по процентам - 363 доларів США 83 цента, пеня - 118 доларів США 32 цента.
Далі позивач зазначає, що 12.11.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор відступив позивачу право вимоги від ОСОБА_2 коштів, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Таким чином, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним договором № CM-SME301/212/2007 від 17.10.2007 року та Кредитним договором № СL-301/254/2008 від 11.06.2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».
Далі позивач зазначає, що у лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з проханням списати значну частину нарахованої на той момент заборгованості, у зв'язку з тим, що в країні економічна криза, і пояснила банку, що вона, за умови списання значної частини боргу зможе погасити заборгованість перед кредитором, хоча і не в повному обсязі.
Таким чином, позивач, бажаючи припинити відносини з відповідачем та повернути заборгованість хоча б частково, пішов на поступки та здійснив прощення значної частини боргу за кредитними договорами. В результаті досягнутої домовленості, 20 лютого 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 підписали Додатковий договір № 3 до Кредитного договору № CM-SME301/212/2007 від 17.10.2007 року, за умовами якого банк здійснює анулювання боргу у розмірі еквівалентному 48 303 грн. 00 коп., за умови погашення відповідачем боргових зобов'язань у розмірі 37 790 грн. 13 коп., суми витрат на ведення претензійної роботи у розмірі 3 520 грн. 00 коп., та частині пені у розмірі 22 100 грн. 00 коп.
Також, 20 лютого 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 уклали Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № СL-301/254/2008 від 11.06.2008 року, за умовами якого банк здійснює анулювання боргу у розмірі еквівалентному 22 448 грн. 58 коп., за умови погашення відповідачем боргових зобов'язань у розмірі 20 913 грн. 97 коп., суми витрат на ведення претензійної роботи у розмірі 1 700 грн. 00 коп.
Однак, позивач вважає, що відповідач ввела Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в оману щодо своїх дійсних намірів та наслідків укладання з нею вищевказаних додаткових договорів, у зв'язку з чим, змушені звернутися до суду та просить суд визнати недійсним Додатковий договір № 3 від 20.02.2013 року до Кредитного договору № CM-SME301/212/2007 від 17.10.2007 року, та Додатковий договір № 1 до № СL-301/254/2008 від 11.06.2008 року, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2, як такі, що були укладені внаслідок оману та вирішити питання про судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.66).
Відповідач (її представник) у судове засідання не з'явилися, про день та час проведення судового засідання сповіщались належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення підприємства поштового зв'язку про вручення судової повістки (а.с.65).
Представник такого відповідача причин своєї неявки суду не повідомив, про день та час проведення судового засідання сповіщались належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Разом з цим, відповідач надала суду заяву про відкладення судового засідання у зв'язку із перебуванням її представника в апеляційному суді Дніпропетровської області, однак до такої заяви не додано жодного документу, що підтверджує зайнятість її представника у іншому судовому засіданні (судова повістка, ухвала суду із зазначенням відповідних дат та часу тощо). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач та її представник не з'явились у судове засідання без поважних причин.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Окремо суд заважує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.
Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах.
Так, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № CM-SME301/212/2007, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США 00 центів на споживчі цілі, строком користування до 17 жовтня 2014 року (а.с. 7-13).
Судом також встановлено, що 11 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № СL-301/254/2008, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 25 693(двадцять п'ять тисяч шістсот дев'яносто три) доларів США 80 центів на споживчі цілі, строком остаточного повернення 11 червня 2015 року (а.с. 14-19).
Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, 20 лютого 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 уклали Додатковий договір № 3 до Кредитного договору № CM-SME301/212/2007 від 17.10.2007 року, за умовами якого банк здійснює анулювання боргу у розмірі еквівалентному 48 303 грн. 00 коп., за умови погашення відповідачем боргових зобов'язань у розмірі 37 790 грн. 13 коп., суми витрат на ведення претензійної роботи у розмірі 3 520 грн. 00 коп., та частині пені у розмірі 22 100 грн. 00 коп. (а.с. 20-21)
Як вбачається із матеріалів справи, 20 лютого 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 уклали Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № СL-301/254/2008 від 11.06.2008 року, за умовами якого банк здійснює анулювання боргу у розмірі еквівалентному 22 448 грн. 58 коп., за умови погашення відповідачем боргових зобов'язань у розмірі 20 913 грн. 97 коп., суми витрат на ведення претензійної роботи у розмірі 1 700 грн. 00 коп. (а.с.22-23).
Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо у належній формі сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
З наведеного вбачається, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Разом з цим, належних та допустимих доказів умисних, винних дій відповідача по введенню позивача в оману щодо обставин, які вплинули на укладення ним Додаткового договору № 3 від 20.02.2013 року до Кредитного договору № CM-SME301/212/2007 від 17.10.2007 року, та Додаткового договору № 1 до № СL-301/254/2008 від 11.06.2008 року, останнім всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України суду не надано.
Так, посилаючись на обман з боку відповідача, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що при укладенні спірних додаткових договорів відповідач не мала наміру їх виконувати, та погашати залишок заборгованості, а її дії були спрямовані виключно на штучне змінення заборгованості, що начебто підтверджується наступним зверненням ОСОБА_2 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про відшкодування збитків, та зверненням ОСОБА_2 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального поругу ОСОБА_3 про визнання дій щодо вчинення виконавчих написів протиправними. Зі змісту позову вбачається, що укладаючи означені спірні договори «ОТП Факторинг Україна» виходив з того, що між сторонами після укладання таких додаткових договорів буде припинена взаємна відповідна претензійна-позовна робота, а боржник за кредитним договором ОСОБА_2 добровільно виконає своє грошове зобов'язання, у розмірах, що передбачені такими спірними договорами.
На думку суду в даному випадку з боку ПАТ «ОТП Банк» мала місце помилка стосовно мотивів таких спірних правочинів, що відповідно до змісту п.20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не має істотного значення. Суд вказує, що на момент укладання спірних договорів банк був достеменно обізнаний про незадовільний стан відповідача і про неможливість виконати нею свої боргові зобов'язання в повному обсязі, а відтак думка кредитора щодо скорішого повного виконання боржником своїх зобов'язань після укладення спірних правочинів підтверджує наявність у банку помилкового уявлення при укладенні таких спірних договорів щодо фактичних обставин справи, яке сформувалось у сторони позивача самостійно, а не внаслідок дій відповідача. Банк не був позбавлений можливості здійснити дії щодо перевірки майнового стану боржника, зажадати отримання відповідних відомостей від такої особи, однак вважав для себе можливим укласти спірні додаткові договори на умовах, що в них зазначені. На думку суду, скріпивши спірні додаткові договори своїми підписами, сторони висловили свою волю на укладення означених договорів на умовах, що в них закріплені (Постанова Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі №6-162ц13), а доказів які підтверджували б оману, позивачем суду надано не було. Сторони для себе вважали за можливе укласти означені договори щодо анулювання вищевказаних боргових зобов'язань відповідача, що повністю узгоджується із принципом свободи договору, закріпленого ст. 3 ЦК України. Суд зазначає, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного тлумачення однією із сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.
Суд також вказує, що обставини стосовно не погашення відповідачем сум заборгованості за вказаними кредитними договорами, навіть після укладання спірних правочинів, лежать виключно у площині виконання умов такого договору, а не стосуються моменту його укладення.
Таким чином, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які є у справі, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо визнання недійсними додаткових договорів в заявлених ним межах, та про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Оскільки в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про визнання недійсними додаткових договорів, відмовлено тому судові витрати слід віднести на рахунок позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 216, 526, 553 - 559, 626-631, 1046, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10,11,60,212,213,215 ЦПК України, суд ,-
1. У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про визнання недійсними додаткових договорів, - відмовити.
2. Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: Д.В. Мовчан