Справа № 2-2546/11 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/7011/14 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника -

адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим у вересні 2014 року, до ОСОБА_4 про стягнення боргу, в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь 215 632 грн. боргу, 5 відсотків від простроченої суми, що становить 10 782 грн., інфляційні втрати в сумі 18 221 грн., витрати, пов'язані з наданням правової допомоги 5500 грн., 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, судовий збір в розмірі 1670 грн., а всього 251 925 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11 січня 2010 року відповідач ОСОБА_4 під розписку позичив у неї гроші зі спільного бізнесу в сумі 225 000 грн. які зобов'язувався повернути їй до 01 жовтня 2011 року. Згідно розписки відповідач зобов'язувався повернути гроші частками: 17.10.2010р. - 80 000 грн., 01.05.2011р. - 90 000 грн., 01.10.2011р. - 55 000 грн. Крім цього, відповідно до розписки ОСОБА_4 за користування грошима повинен був сплатити позивачці 15 % річних від неповернутої суми позики, а у випадку несвоєчасного повернення позики сплатити 5 % від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Зазначає, що відповідачем була повернута частина позики, а неповернутими залишилось 133 000 грн. Посилаючись на те, що відповідач не повернув їй суму боргу, просила задовольнити її позов.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 суму боргу по розписці в розмірі 35 432,76 грн. та судові витрати в розмірі 1790 грн., а всього 37 222,76 грн.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції незаконно взяв до уваги доказ, який не стосувався предмета доказування, а саме частину боргового документу від 26 листопада 2010 року щодо розрахунку затрат на будинок, які вона понесла в жовтні 2010 року для благоустрою будинку АДРЕСА_1 в м. Дрогобичі, який немає жодного відношення до розписки від 11 жовтня 2010 року, при цьому не зажадавши оригіналу вказаного боргового документу. Також вказує, на те що суд безпідставно відмовив їй в задоволенні її позовних вимог, щодо стягнення інфляційних витрат, чим порушив вимоги ст. 625 ЦК України. Крім цього суд безпідставно відмовив їй у стягнення 5 відсотків штрафу від суми простроченої заборгованості через неправильне визначення нею суми заборгованості та не взяв до уваги, що у розписці відповідач зобов'язувався сплатити їй штраф в розмірі 5% від простроченої суми заборгованості, а також інфляційні витрати.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь 215 632 грн. боргу, 5 відсотків від простроченої суми, що становить 10 782 грн., інфляцію в сумі 18 221 грн., 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, судовий збір у розмірі 2505 грн., а всього 247 260 грн.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково: рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення основного боргу, відсотків та судових витрат на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що борг ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 за договором позики на день ухвалення судом рішення становить 2736 дол. США, що відповідно до встановленого курсу Національного банку України становить 35 432 грн. 76 коп., підстави для стягнення 5 відсотків штрафу необґрунтовані через недоведення та неправильне визначення розміру заборгованості, розмір судових витрат становить 1790 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду у цій частині рішення не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Матеріалами справи підтверджується, що 11 жовтня 2010р. відповідач ОСОБА_4 під розписку позичив у позивачки ОСОБА_2 225 000 грн., що на день передачі грошей було еквівалентно 28 231 дол. США, які зобов'язався повернути не пізніше 1 жовтня 2011р.

За умовами договору позики, зазначеними у розписці, відповідач зобов'язався повернути борг частинами, а саме: 17.10.2010р. - 80 000 грн., 01.05.2011р. - 90 000 грн., 01.10.2011р. - 55 000 грн.

Згідно розписки відповідача за користування грошима він зобов'язався сплатити 15 % річних не пізніше 01.05.2011р. та 01.10.2011р., а в разі часткового повернення позики відсотки нараховуються на неповернуту суму боргу.

Пунктом 3 розписки передбачено, що при неповерненні суми боргу своєчасно 01.10.2011р. ОСОБА_4 зобов'язався сплатити, окрім інфляційних втрат, 5 відсотків від простроченої суми (а.с. 8).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 24 грудня 2014 року ОСОБА_4 підтвердив, що вказана розписка написана ним власноручно. Тотожність наявної в матеріалах справи копії розписки її оригіналу підтверджена в судовому засіданні апеляційної інстанції 24 грудня 2014 року, про що зроблена відмітка на копії розписки.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2013р., залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2014р. у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним з підстав її безгрошовості, написаної під погрозою з боку ОСОБА_2, відмовлено (а.с. 37-40).

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Колегією суддів встановлено, що на час звернення з позовом до суду відповідач фактично повернув позивачці на погашення боргу: 27 жовтня 2010р. - 80 тис. грн., 03.10.2011р. - 8000 грн., 07 жовтня 2011р. - 4000 грн., що в загальній сумі становить 92 000 грн. (або 11 614 дол. США).

Відповідач не повернув борг в сумі 133 000 грн. (225 000 - 80 000 - 8000 - 4000), що становить 16 617 дол. США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м.Дрогобича на день уточнення позовних вимог 11 вересня 2014р. (а.с. 54-55).

Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи, що в розписці відповідач вказував суму позики та її повернення як в гривнях так і доларах США сума неповернутої позики на день уточнення позовних вимог 11 вересня 2014р. становила 215 632 грн. (16 617 х 12, 976598).

Висновки суд про те, що заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 по договору позики від 11 жовтня 2010р. станом на день прийняття рішення становила 2736 дол. США, а не 16 617 дол. США з врахуванням розписок від 26.11.2010р., 03.10.2011р. та від 07.10.2011р. виданих самою позивачкою, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Суд не навів в рішенні доказів, на підставі яких він прийшов до висновку, що відповідач повернув позивачці борг 900 дол. США за курсом на день повернення, що позивач підтвердила власноручною розпискою із зазначенням суми його заборгованості станом на 26.22.2010. в розмірі 4236 дол. США (а.с. 70).

Між тим, з представленої відповідачем копії частини документу (а.с. 70) не можна зробити висновок, що це є борговий документ, який має відношення до розписки відповідача від 11 жовтня 2011р. та, що відповідач повернув позивачці саме 900 дол. США і сума боргу становить 4236 дол. США, оскільки в ньому взагалі не зазначено, в якій валюті визначений борг і за що, відповідач оригінал документу суду не надав.

Між тим колегією суддів встановлено, що пред'явлений відповідачем як борговий документ від 26.11.2010р. (а.с 70) є частиною документу розрахунку затрат на будинок понесених для благоустрою будинку № 43 по вул. Плебанія в м. Дрогобичі Львівської області, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності по ? ідеальній частині кожному.

Оглянутим колегією суддів оригіналом вказаного документу в цілому встановлено, що він складений на сторінці книги понесених витрат на будинок, в цьому документі зазначено: наступне: затрати на будинок становили 5136 грн., з цієї суми ОСОБА_4 повернув 900 грн. витрат на технічні умови та ще повинен був повернути 4236 грн. боргу, який визначений станом на 26.11.2010р. Вказаний документ написаний позивачкою ОСОБА_2 та погоджений з відповідачем, що сторони ствердили своїми підписами (а.с. 89).

Колегією суддів встановлено, що кожний із сторін отримав по одному примірнику цього документу, а відповідач надав суду лише копію нижньої частини цього документу, приховав верхню частину документу з метою уникнення виплат боргу по борговій розписці від 11 жовтня 2010р.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В порушення вимог ст. 58 ЦПК України суд взяв до уваги доказ, який не стосувався предмету доказування: копію частини документу від 26 листопада 2010р. без перевірки його оригіналу та з'ясування обставин за яких він був виданий, тому цей доказ не підтверджує заперечення відповідача ОСОБА_4 і на його підставі розмір боргу не може бути зменшений.

Колегією суддів встановлено, що при розрахунку суми боргу позивач ОСОБА_2 врахувала повернення ОСОБА_4 8000 грн. 03.10.2011р. (а.с. 71) та 4000 грн. 07 жовтня 2011р. (а.с. 72), що вбачається із змісту її уточнених позовних вимог (а.с. 53), тому суд безпідставно виключно на голослівних запереченнях відповідача повторно зарахував ці суми як сплачені, що призвело до безпідставного зменшення на вказані суми розміру заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 3 договору позики від 11 жовтня 2010р. (розписці) сторони встановили, що при неповерненні суми боргу станом на 1 жовтня 2011р. боржник сплачує 5 відсотків від простроченої суми.

Позивач ОСОБА_2 визнає, що станом на 1 жовтня 2011р. борг не був сплачений в розмірі 133 000 грн., тому з відповідача підлягає стягненню 5 % від цієї суми, що становить 6650 грн.

Колегія суддів вважає, що розрахунок позивачкою 5 % від суми боргу в розмірі 215 632 грн., що становить 10 782 грн. станом на 11 вересня 2014р. не може бути застосовано, оскільки за умовами договору позики 5 % стягуються одноразово та лише на суму заборгованості, що виникла станом на 1 жовтня 2011р., тому позовні вимоги в частині стягнення 5 % підлягають задоволенню частково в розмірі 6650 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у позові в частині стягнення інфляційних втрат, оскільки відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції нараховується у зв'язку із знеціненням гривні.

Визначаючи у договорі позики борг в еквіваленті до долара США сторони обезпечили себе від знецінення гривні, тому правові підстави для стягнення інфляційних втрат відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України колегія суддів стягає в користь позивачки ОСОБА_2 суму понесених нею витрат на сплату судового збору в розмірі 1% від стягнутої в її користь суми 222 882 грн. (215 632 + 6650), що становить 2222 грн. 82 коп., а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які підтверджені наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с 2-5, 92, 97).

Правові підстави для стягнення 5500 грн. на оплату гонорару адвоката ОСОБА_6 (а.с. 13, 59) по виданих нею довідках відсутні, оскільки належних фінансових документів на понесення вказаних витрат суду не надано, тому суд першої інстанції правильно відмовив у цій частині позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2014 року скасувати частково та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_1) 215 632 (двісті п'ятнадцять тисяч шістсот тридцять дві) грн. основного боргу, 6650 (шість тисяч шістсот п'ятдесят) грн. - 5 відсотків від простроченої станом 01.10.2011р. суми неповернутого боргу в розмірі 133 000 грн., 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 2222 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 82 коп. судового збору.

Рішення суду в частині відмови у позову ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат в сумі 18 221 грн. та витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги в розмірі 5500 грн. - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк