Справа №423/1952/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року Попаснянський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Закопайло В.А.

при секретарі Соловйовій О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права власності на житло від порушень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, про вселення та виселення з квартири, -

встановив:

Позивачка є власником квартири №40 житлового будинку №21 по вул..Суворова в м.Попасна, при цьому цю квартиру позивачка успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер 01 березня 2013 року. Разом з тим, після смерті батька позивачка дізналася, що в належній їй квартирі мешкають відповідачі на підставі договору оренди квартири, який був укладений 15 лютого 2013 року між батьком позивачки ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_2 При цьому на її письмову вимогу про виселення з квартири в добровільному порядку відповідачі відповіли відмовою, у звязку з чим такими діями відповідачі порушують її право власності на нерухоме майно. А тому в поданому позові позивачка просить суд усунути перешкоди з боку відповідачів щодо належного користування належним їй нерухомим майном шляхом виселення відповідачів із належної їй квартири без надання іншої жилої площі та вселити її в дану квартиру.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, стверджуючи, що в цієї квартирі він взагалі не мешкає, а лише іноді відвідує відповідачку ОСОБА_2, у якої на утриманні знаходиться їх спільна малолітня дитина.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В суді без заперечень з боку сторін було встановлено, що позивачка дійсно є власником квартири №40 житлового будинку №21 по вул..Суворова в м.Попасна, при цьому цю квартиру позивачка успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер 01 березня 2013 року. Вищезазначені встановлені судом обставини підтверджуються також письмовими доказами на а.с.4-11,97.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, при цьому право приватної власності є непорушним. При цьому згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також, згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Крім того, відповідно до ст. 391 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також, відповідно до ст.150 ЖК України «громадяни, які мають у приватній власності будинок або квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди». При цьому ст.155 ЖК України передбачені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок, а саме: «Жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством».

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. А згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Також суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. А згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищенаведене судом із пояснень сторін встановлено, що в дійсний час в належній позивачці квартирі постійно мешкає відповідачка ОСОБА_2 разом із своєю малолітньою донькою. При цьому, правовою підставою для проживання відповідачки ОСОБА_2 в квартирі став договір оренди квартири (а.с.35-40), який був укладений 15 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та батьком позивачки ОСОБА_4 При цьому в дійсний час строк дії цього договору закінчився 15 січня 2014 року, що безпосередньо передбачено п.5.7 цього договору.

При цьому вищезазначені обставини не заперечуються відповідачкою ОСОБА_2, яка визнали в повному обсязі такі фактичні обставини, які були встановлені судом по справі. А тому суд прийшов до висновку, що в дійсний час відповідачка ОСОБА_2 мешкає в квартирі №40 житлового будинку №21 по вул..Суворова в м.Попасна без належних правових підстав, у звязку з чим такими своїми діями відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає позивачці у праві користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. У звязку з чим суд вважає позовні вимоги в цієї частині позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відповідачка ОСОБА_2 разом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає виселенню з квартири без надання їй іншого житлового приміщення. При цьому суд враховує, що у відповідачки ОСОБА_2 на території м.Попасна є інше житло, а саме житловий будинок №33 по вул..Северна, де відповідачка зареєстрована та в якому постійно мешкають її батьки.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає постійно в належній позивачці квартирі, а лише іноді відвідує відповідачку ОСОБА_2, з якою у нього є спільна малолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому позивачка не надала на адресу суду достатньо доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_3 дійсно постійно мешкає в належній їй квартирі, а наданий позивачкою акт обстеження житлово-побутових умов (а.с.18), який був складений депутатом Попаснянської міської ради, суд не бере до уваги, так як цей акт був складений фактично без відома та участі самих відповідачів, а тільки зі слів сусідів по будинку, які взагалі мешкають в іншому підїзді житлового будинку. У звязку з чим суд вважає, що такими своїми діями відповідач ОСОБА_3 ніяким чином не перешкоджає позивачці у праві користування та розпорядження належним їй нерухомим майном, а тому в задоволенні цієї частини позову суд вважає необхідним відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, ст.ст.319,383,386,391 ЦК України, ст.ст.116,150,155,156 ЖК України, керуючись ст.ст.10,60,174,212-215,292,294 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, та її малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виселити із квартири №40 житлового будинку №21 по вул..Суворова в м.Попасна Луганської області без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянку України, вселити в належну їй на праві приватної власності квартиру №40 житлового будинку №21 по вул..Суворова в м.Попасна Луганської області

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити за необгрунтованістю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області через Попаснянський райсуд.

Суддя: