АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8217/14 Справа № 182/1823/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Рунчева О. В. Доповідач - Михайловська С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович» та ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року по справі за позовом ПП «Таврія» до ОСОБА_2, Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович», Відділу Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, третя особа - ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року позовні вимоги ПП «Таврія» до ОСОБА_2, Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович», Відділу Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, третя особа - ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, задоволені частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,9894 га, укладений 26 березня 2012 року між Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович» та ОСОБА_2.

Визнано договір оренди земельної ділянки площею 8,9894 га від 09 лютого 2007 року, укладений між Приватним підприємством «Таврія» та ОСОБА_2, поновленим.

Зобов'язано ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення з Приватним підприємством «Таврія» додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 8,9894 га від 09 лютого 2007 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ФГ «Скорук М.А.» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ПП «Таврія» відмовити у повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку доказів та обставин по справі та на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог з наступних підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача послався на те, що виходячи з положень ст. 11 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких права та обов'язки сторін виникають з актів цивільного законодавства та укладеного договору, суд дійшов висновку, що направлення відповідачкою до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з ПП «Таврія», заяви з проханням звільнити належну їй земельну ділянку у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки, не створює будь-яких прав та обов'язків для сторін в розумінні положень ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Приймаючи до уваги, що після закінчення строку дії договору земельна ділянка, яка без визначення меж перебувала у загальному масиві, що орендувався ПП «Таврія», а ОСОБА_2 протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не звернулася до позивача з листом-повідомленням про заперечення у його поновленні, договір оренди земельної ділянки площею 8,9894 га від 09 лютого 2007 року, укладений між Приватним підприємством «Таврія» та ОСОБА_2 відповідно до ч.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» слід вважати поновленим на і той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи, що згідно зазначеної норми права у цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності), суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо зобов'язання ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення з Приватним підприємством «Таврія» додаткової угоди.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач зазначив, що ОСОБА_2, укладаючи договір оренди з ФГ «Скорук М.А.» порушила права ПП «Таврія» ще й тому, що не визначила межі своєї земельної ділянки в загальному масиві, як того вимагає чинне законодавство України, а отже даний договір підлягає визнанню недійсним.

Суд дані доводи прийняв до уваги, оскільки ПП «Таврія», як орендар суміжних земельних ділянок, зацікавлене в тому, щоб межі земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі (на місцевості), місце її розташування, були встановлені вірно та закріплені межовими знаками в установленому законом порядку.

Оскільки договір оренди, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Скорук М.А.», юридично закріплює право останнього на використання земельної ділянки першої у межах, які незаконно та вірно визначені актом про відновлення меж земельної ділянки, тому цей договір порушує права ПП «Таврії» як орендаря суміжних з нею земельних ділянок, що в свою чергу вказує на те, що, підприємство є зацікавленою особою і може просити суд визнати цей договір недійсним.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серіяї ЯА № 187042, виданого 03 березня 2006 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 8, 9894 га (пай 454), розташована у с. Новософіївка Нікопольськог району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

09.02.2007 року між сторонами укладений договір оренди належної відповідачу земельної ділянки, строк дії якого з врахуванням його державної реєстрації 23.03.2007 року закінчився 23.03.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 17.02.2011 зоку) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

До матеріалів справи додано докази про належне виконання позивачем обов'язків по сплаті орендної плати, які відповідачем не спростовані.

За умовами п.2.5. договору оренди земельної ділянки по закінчення терміну договору орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий термін.

Відповідно до ч.2,3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 17.02.2011 року) орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Позивачем до позовної заяви доданий лист-повідомлення на адресу відповідача від 10.02.2012 року про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та про надіслання проекту додаткової угоди.

Відповідно до ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 17.02.2011 року) орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі; за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Як вбачається зі справи, відповідач наголошує на тому, що вказаний лист-повідомлення від позивача не отримував.

Позивачем на підтвердження відправлення цього листа-попередження з додатковою угодою надано список громадян з відтиском поштового штемпеля від 13.02.2012 року, в якому зазначено і відповідача, але поштової квитанції до цього списку не надано, відомостей про направлення на адресу відповідача проекту додаткової угоди щодо продовження договору оренди земельної ділянки цей список не містить.

Таким чином позивач не надав доказів отримання відповідачем листа-повідомлення від 10.02.2012 року про намір позивача скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та про надіслання проекту додаткової угоди.

Згідно відповіді начальника Центра поштового зв'язку № 6 Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» за № 01-07-664 від 13.12.2013 року зазначений список не є списком на відправку реєстрованих поштових відправлень, кореспонденція відправлена простим порядком, даний список не має юридичної сили, прослідкувати проходження та вручення простої кореспонденції не можливо.

В ст.33 Закону України «Про оренду землі» не встановлено порядок надіслання такого листа-повідомлення на адресу орендодавця, але захищено права орендодавця як власника земельної ділянки, а тому не вказано, що це має бути лише формальною процедурою.

Відповідно до ч.4 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 17.02.2011 року) при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін, а у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже думка орендодавця з приводу поновлення договору оренди землі є обов'язковою і суттєвою для подальших взаємовідносин між сторонами договору.

Відповідно до ч.9 ст.33 Закону України «Про оренду землі» в суді може бути оскаржено або відмова, або наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, а як перша, так і друга обставина підлягають доказуванню.

Тому в суді орендар має довести не тільки відправлення на адресу орендодавця листа повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки, але і отримання орендодавцем цього листа.

Лише за наявності доказів про отримання орендодавцем листа-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки мають сенс положення ч.4 ст.33 Закону України «Про оренду землі» про право орендодавця вимагати зміни суттєвих умов договору.

Так саме і положення ч.4 ст.33 цього Закону про поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі відсутності від орендодавця листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, слід розглядати лише за умови підтвердження орендарем факту отримання орендодавцем листа-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Тому на думку колегії суддів питання щодо підтвердження факту отримання орендодавцем цього листа-повідомлення є суттєвим для вирішення спору про переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк.

Безпідставніми є доводи позивача про те, що відповідач отримав цей лист-повідомлення, бо той обратно не повернувся, оскільки поштове відправлення могло бути втраченим на пошті або при його пересилці.

Не можуть бути прийнятими доводи позивача про те, що в липні 2011 року на зборах орендодавців всі були повідомлені про намір позивача скористатися своїм правом на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки в направленій на адресу ПП «Таврія» у 2011 році заяві, яка отримана позивачем, ОСОБА_2 просила позивача не займати її земельну ділянку після збору врожаю 2011 року, тобто висловила незгоду з пропозицією позивача, зазначеною в усній формі в липні 2011 року.

За таких обставин, коли позивачу заздалегідь було відомо про наміри відповідача, то навіть з таких міркувань позивачу слід було виходити з необхідності отримання доказу про отримання відповідачем листа-повідомлення про поновлення договору оренди, а не просто про його надіслання на адресу відповідача.

Законом не вказано, яким чином позивачу слід було здійснити направлення листа-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки на адресу відповідача, який є орендодавцем, але позивач повинен надати суду докази отримання відповідачем такого листа-повідомлення, наприклад можна було надати цей лист відповідачу під розпис.

Тому з врахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що наданий позивачем список громадян з відтиском поштового штемпеля від 13.02.2012 року слід визнати неналежним доказом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав суду доказів про направлення на адресу відповідача листа-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону N 3038-УІ від 17.02.2011 року у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації договору земельної ділянки, укладеного 26 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ФГ «Скорук М.А.», суд правильно прийшов до висновку, що дана вимога перебуває за межами повноважень суду.

Відповідно до п.60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційні скарги Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович» та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року скасувати.

Відмовити ПП «Таврія» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович», Відділу Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, третя особа - ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем.

Рішення чинне з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : С.Ю.Михайловська

Суддя: Т.П.Красвітна

З.М.Пономарь