АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3653/14 Справа № 205/9883/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 5
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 13 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної ради у м.Дніпропетровську ради) про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовом, в останній редакції якого просив усунути йому перешкоди у користуванні належної на праві власності квартирою №127 будинку №1 по вул.Зелена у м.Дніпропетровськ та зобовязати ОСОБА_3 разом з дітьми звільнити вказану квартиру. Рішенням Ленінського райсуду м.Дніпропетровськ від 13.02.2014р. у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з власником квартири ОСОБА_6, з його згоди вселилась в неї та набула права користування житловим приміщенням квартири.

Вказаний висновок зроблено судом без врахування вимог закону та обставин справи, з яких вбачається наступне.

За нотаріально посвідченим 11.05.2012р. договором дарування квартира АДРЕСА_1 подарована у рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.9,10). ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровані у вказаній квартирі з 4.09.2007р. (а.с.5). ОСОБА_6 помер 25.09.2013р. (а.с.8).

Звернувшись з вказаним позовом ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_3, яка проживала без реєстрації у спірній квартирі разом з його батьком ОСОБА_6, сином від першого шлюбу ОСОБА_4 та малолітньою ОСОБА_5, після смерті батька чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 підтвердив, що вільного доступу до квартири, він не має. ОСОБА_3 вказані обставини не заперечувала.

За положеннями ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і на зміст цих прав не впливає місце проживання власника. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до вимог ч.1 ст.391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про наявність у власника ОСОБА_5 перешкод у здійсненні ним права користування квартирою №127 у будинку №1 по вул.Зелена у м.Дніпропетровськ, ОСОБА_3 слід зобовязати не чинити йому вказаних перешкод. Право власності ОСОБА_5 підлягає захисту від порушень, не повязаних із позбавленням його права володіння, у звязку з чим відповідна позовна вимога ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Інша позовна вимога ОСОБА_5 - про зобовязання ОСОБА_3 разом з дітьми звільнити спірну квартиру задоволенню не підлягає.

Так, вимога щодо звільнення квартири ОСОБА_5 обґрунтована ч.1 ст.109, ч.3 ст.116 ЖК України, якими передбачено виселення осіб, що зайняли житлові приміщення самоуправно. Однак, хоча фактично позов ОСОБА_5 і стосується виселення з квартири, конкретної вимоги про виселення він не містить. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог. Крім того, ОСОБА_3 посилалась на те, що вселилась вона в квартиру зі згоди іншого співвласника квартири ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_5 вказану обставину не заперечував. А тому вважати, що ОСОБА_3 разом з дітьми займає спірну квартиру самоуправно підстав немає. У звязку з цим саме з наведених підстав не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_5 про зобовязання ОСОБА_3 разом з дітьми звільнити спірну квартиру. Висновки суду першої інстанції про встановлення того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах та те, що вона набула права користування житловим приміщенням спірної квартири нарівні з її власниками, є безпідставними за відсутності заявлених відносно цього конкретних позовних вимог та при розгляді даної справи, предметом розгляду якої вказані обставини не були.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 13 лютого 2014 року скасувати.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою №127 будинку №1 по вул.Зелена у м.Дніпропетровськ.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :