Справа № 755/90/14-ц
Провадження № 2/755/933/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бондар О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2013 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у спільній сумісній власності посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях. На даний час у позивачів склались неприязні та складні стосунки з відповідачами, постійно виникають конфлікти та спори в зв'язку з користуванням спірною квартирою. Кожному із співвласників належить по 1/5 частині квартири, кожен із співвласників має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Тому просили суд визначити за позивачами та відповідачами частки у спільній сумісній власності в розмірі по 1/5 квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили суд визначити за кожним із співвласників частки у спільній сумісній власності по 1/5 частині квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно кожному із співвласників належить по 1/5 частині квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією 22.12.2004 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.11).

Відповідно до предмету позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до відповідачів з вимогою про визначення за співвласниками частки у спільній сумісній власності в розмірі 1/5 за кожним співвласником з посилання на ст. 368 та 370 ЦК України.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Статтею 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 є співвласниками в рівних частках по 1/5 кожний з них квартири АДРЕСА_1, що чітко вбачається з свідоцтва про право власності на житло. За таких обставин повторного визнання права на частку у спільній частковій власності не потребує.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку , визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, в судовому засіданні не встановлено та не доведено позивачами підстав для перерозподілу часток між власниками спірної квартири.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою ст.4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.15,321, 358, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у спільній сумісній власності відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя