АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/296/14 Справа № 206/4160/13 Головуючий у 1 й інстанції - Кушнірчук Р.О. Доповідач - Лисична Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Городничої В.С.

при секретарі Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська ві 07 серпня 2013 р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

19.06.2013 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком.

04.07.2013 р. ОСОБА_4 звернулася зі зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська ві 07 серпня 2013 р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено в користування ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_2 житлову кімнату - 1-5 загальною площею 10,1 кв.м., за даними технічного паспорту від 31.10.2008 року; - кухню - 1-4 площею 10,5 кв.м., коридор 1-1 площею 2,7 кв.м., коридор 1-2 площею 0,6 кв.м., санвузол 1-3 площею 5,2 кв.м., коридор 1-6 площею 3,1 кв.м., кладову 1-7 площею 5,8 кв.м. за даними технічного паспорту від 31.10.2008 року - залишено в спільному користуванні. Зобов'язано ОСОБА_4 забезпечити вільний доступ та надати ОСОБА_3 комплект ключів від вхідних дверей будинку та воріт.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 114,70 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду на тій підставі, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах апеляційної скарги і позовних вимог колегія суддів вважає необхідним скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати частково.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання порядку користування житловим будинком та видилив у його користування у житловому будинку АДРЕСА_2 житлову кімнату - 1-5 загальною площею 10,1 кв.м. нежитлові підсобні приміщення та придомову територію залишити у загальному користуванні, суд виходив з їх доведеності, а саме того, що «позивач хоча і перестав бути членом сім'ї власника будинку, але фактично є зареєстрованим та має намір і біжання в ньому проживати, а тому він має безумовне право на безперешкодне користування і проживання у вказаному домоволодінні».

Однак з таким висновком суду погодитись не можна на підставі слідуючого.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1994 р. по 18.10.2005 р.

ОСОБА_2 у 2003 р. на підставі договору дарування стала власником 30/100 часток АДРЕСА_2 (а.с.72-74).

14.03.2009 р. ОСОБА_2 зареєструвала шлюбні відносини з ОСОБА_6 (а.с.33).

27.03.2009 р. ОСОБА_2 подарувала належні їй 30/100ч. АДРЕСА_2 своїй матері - ОСОБА_4 (а.с.18,21).

В судовому засіданні колегії суддів була оглянута справи № 206/1964/13-ц Самарського районного суду м.Дніпропетровська, з якої вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_7 до ОСОБА_3 зазначено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 17.05.2008 р., а припинені шлюбні відносини у 2013 р., місце проживання подружжя зазначено АДРЕСА_1. Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2013 р. шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до ст..317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Особи, які проживають у будинку, не набувають прав і обов'язків, передбачених ст.156 ЖК, у тому випадку, якщо вони були зареєстровані у спірному будинку за згоди попереднього власника.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном, які зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням.

За змістом ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Враховуючи зазначене, а також те, що позивач не є членом сім'ї ОСОБА_8, а тому не має правових підстав для визначення порядка користування її власністю, колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком скасувати, постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Що стосується рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, то його слід залишити без змін, оскільки враховуючи положення ст.391 ЦК ОСОБА_4 має право лише вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Керуючись ст..ст.303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2013 р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді