Справа 237/5009/13-ц
Провадження 2/237/151/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 лютого 2014 року м. Мар»їнка

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Марїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Красногорівська державна нотаріальна контора ОСОБА_5»їнського району, Донецької області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на ? частку земельної ділянки за правом спадкування за законом та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного місця із спадкодавцем та про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа: Красногорівська державна нотаріальна контора ОСОБА_5»їнського району, Донецької області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на ? частку земельної ділянки за правом спадкування за законом

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідач по справі ОСОБА_4 є рідною сестрою позивача.

08 серпня 2010 року померла матір сторін по справі ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 6,91 гектарів, розташованої на території Красногорівської міської ради, належної померлій на підставі державного акту серія ДН № 126024, виданого 10 листопада 2005 року.

Заповіту мати після себе не залишила.

На момент смерті матері ОСОБА_7 спадкоємцями першої черги за законом були відповідач ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 та їх старший брат ОСОБА_8, який помер 22 квітня 2013 року.

У встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори ніхто із сторін по справі не звернувся.

Відповідач по справі ОСОБА_4 у 2011 році звернулася до суду із позовною заявою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини (при цьому ані позивач, ані померлий брат участі при розгляді справи судом не приймали, оскільки сестра не зазначила їх у поданому нею позові. ОСОБА_5»їнського районного суду Донецької області від 25.10.2011 року їй наданий додатковий строк для звернення до нотаріуса. Отримавши рішення суду, відповідач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і вона одна отримала свідоцтво про право на спадщину. Дізнавшись про існування рішення суду, яким ОСОБА_4 був визначений додатковий строк для прийняття спадщини, нею була подана апеляційна скарга.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2013 року рішення ОСОБА_5»їнського районного суду Донецької області від 25.10.2011 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Від спадщини позивач не відмовлявся, хоча після смерті до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався через свою юридичну необізнаність. Заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори позивач не подавав.

Під час розгляду зазначеного позову від відповідача ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява про встановлення факту постійного мешкання із спадкодавцем та про визнання права власності на земельну ділянку, у якому вона просила суд: визнати факт сумісного мешкання ОСОБА_7 із ОСОБА_4, однією сімєю із 2000 року по 08 серпня 2010 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 6.91 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Красногоріської міської ради, ОСОБА_5»їнського району, Донецької області на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДН № 126024 від 10 листопада 2005 року у повному обсязі.

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Після смерті ОСОБА_7, яка померла 08 серпня 2010 року відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,91 гектарів, що розташована у межах згідно з планом на території Красногорівської міської ради, що належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 126024 від 10 листопада 2005 року.

Померла заповіту на спадкове майно не залишила, а тому ОСОБА_4 спадщина була прийнята шляхом постійного мешкання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Так, померла ОСОБА_7 до 1998 року була зареєстрована та мешкала разом із відповідачем ОСОБА_3, тобто з її братом за адресою: вулиця Пушкіна, 4 м. Красногорівка, а коли вона тяжко захворіла, то ОСОБА_3 зняв її з реєстраційного обліку.

Після того їх мати почала мешкати разом із нею. Вона була інвалідом 1 групи, потребувала постійного догляду, самостійно вона рухатися не мала можливості.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Із зустрічною позовною заявою не погодилася.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, із позовом ОСОБА_3 погодився, просив суд первинні позовні вимоги залишити без задоволення.

Нотаріус Красногорівської державної нотаріальної контори в судовому засіданні зазначила, що жоден із сторін по справі не звертався до неї у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті їхньої матері ОСОБА_7. Лише через деякий час до неї звернулася ОСОБА_4 із оригіналом рішення ОСОБА_5»їнського районного суду, відповідно якого їй був наданий додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, тому з урахуванням вимог закону нею було видано свідоцтво про право на спадщину. Про те, що рішення суду 1 інстанції у подальшому скасовано, їй відомо не було.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_7, яка померла 08 серпня 2010 року відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 6,91 гектарів, розташованої на території Красногорівської міської ради, належної померлій на підставі державного акту серія ДН № 126024, виданого 10 листопада 2005 року.

Спадкоємцями першої черги є після смерті матері були ОСОБА_3, ОСОБА_4 та старший брат ОСОБА_8, який 22 квітня 2013 року помер.

Як встановлено в судовому засіданні жоден із спадкоємцем після смерті матері у встановлений законом строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням ОСОБА_5»їнського районного суду Донецької області від 25.10.2011 року їй наданий додатковий строк для звернення до нотаріуса.

Дізнавшись про існування рішення суду, яким ОСОБА_4 був визначений додатковий строк для прийняття спадщини, ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2013 року рішення ОСОБА_5»їнського районного суду Донецької області від 25.10.2011 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Але на підставі рішення винесеного судом 1 інстанції ОСОБА_4 у нотаріуса отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку, яке було видане державним нотаріусом Красногорівської державної нотаріальної контори на своє імя.

Відповідно до статті 1261 ЦК України позивач як і відповідач мають право на спадщину у вигляді земельної ділянки порівну, тобто по ? частині кожному.

Суд вважає, що оскільки рішення ОСОБА_5»їнського районного суду від 25 жовтня 2011 року скасовано, то й свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Красногорівської державної нотаріальної контори повинно бути скасовано, оскільки як прийшов суд до висновку, воно було видано незаконно.

Що стосується частини позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання за ним права власності на ? частину земельної ділянки, яка залишилася після смерті його померлої матері, суд зауважує наступне.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_7 не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачем та його представником не було пояснено, чому він не звертався до нотаріуса, поважності причини не звернення у встановлений законом строк не надав.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Але всупереч чинного законодавства, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на ? частину земельної ділянки.

Із позовною заявою про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_3 не звертався.

Спадкоємець лише після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та про визнання права власності на земельну ділянку, суд вважає ці позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги, які її брат ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 08 серпня 2010 року.

В судовому засіданні було встановлено, що померла ОСОБА_7 до 1998 року була зареєстрована та мешкала разом із ОСОБА_3 за адресою: м. Красногорівка вулиця Пушкіна, 4, а коли вона тяжко хворіла, то ОСОБА_3 матір зняв з реєстраційного обліку. Цей факт позивачем та його представником не заперечувався.

Тому у звязку із даною ситуацією, що склалася, ОСОБА_4 забрала мати до себе у 2000 році та стала її доглядати, оскільки вона була інвалідом 1 групи та потребувала постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідними довідками (а.с.17-20).

Відповідно акту складеного депутатом Красногорівської міської ради на предмет проживання 17 липня 2013 року (а.с.16) суд встановив, що ОСОБА_7 мешкала із донькою ОСОБА_4 з 2000 року за адресою м. Красногорівка вулиця Дзержинського, будинок 55. Також зазначено, що ОСОБА_4 постійно здійснювала догляд за матірю.

Відповідно відповіді виданої КЗ Центром первинної медико санітарної допомоги ОСОБА_5»їнського району (а.с.17) ОСОБА_7, яка мешкала без реєстрації за адресою: м. Красногорівка вулиця Дзержинського будинок 55 була інвалідом 1 групи померла 08 серпня 2010 року. За станом здоровя померла потребувала постійного стороннього догляду (самостійно не рухалася). Постійний догляд за хворою протягом з 1998-2010 років здійснювала її донька ОСОБА_4, яка мешкала разом із матірю.

Стаття 256 ЦПК України регламентує порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, а тому виходячи із положень цієї статті суд вважає, що є законні та обґрунтовані підстави для встановлення факту мешкання померлої ОСОБА_7 разом із ОСОБА_4 однією сімєю із 2000 року по серпень 2010 рік.

Як встановлено в судовому засіданні жоден із спадкоємцем після смерті матері у встановлений законом строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Але всупереч чинного законодавства, ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Із позовною заявою про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_4 зверталася, але рішення суду першої інстанції, на підставі якого позовні вимог ОСОБА_4 були задоволенні, було скасовано, а тому суд вважає, що законних та обґрунтованих підстав для визнання права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку не має.

Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України оскільки позовні вимоги як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 були задоволені частково, та при зверненні до суду із позовними заяви ними був сплачений судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, так і з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 1216,1225,1261,1268,1278 ЦК України, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Красногорівська державна нотаріальна контора ОСОБА_5»їнського району, Донецької області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на ? частку земельної ділянки за правом спадкування за законом задовольнити частково.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Красногорівської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_4 про право власності останньої на земельну ділянку (пай) площею 6,91 гектарів, що розташована на території Красногорівської міської ради, яка належала ОСОБА_7, померлій 08 серпня 2010 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного місця із спадкодавцем та про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати факт мешкання ОСОБА_7 із ОСОБА_4 однією сімєю з 2000 року по 08 серпня 2010 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 229 (двісті двадцять девять) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мар»їнського районного суду ОСОБА_9 13.02.2014