АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 22 травня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) про визнання дій протиправними, визнання кредитного договору розірваним, недійсним, зобовязання вчинити певні дії, визнання додаткових договорів недійсними, визнання умов додаткових договорів несправедливими, визнання договорів іпотеки недійсними,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 22.05.2014р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ ОСОБА_3 банк (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6С.) про визнання дій протиправними, визнання кредитного договору розірваним, недійсним, зобовязання вчинити певні дії, визнання додаткових договорів недійсними, визнання умов додаткових договорів несправедливими, визнання договорів іпотеки недійсними. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

27.04.2007р. між ЗАТ Інвест-Кредит Банк (правонаступник: ПАТ Терра Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 81-Ф/07/3, за умовами якого останній на поточні потреби надано кредит шляхом відкриття відкличної не відновлювальної кредитної лінії у сумі 175 000грн. зі сплатою за користування кредитом процентів за ставкою 16% річних. У п.1.4. кредитного договору передбачено, що термін остаточного повернення кредиту встановлюється не пізніше 26.04.2017р., а погашення кредиту має здійснюватись щомісячними платежами згідно Додатку №1 до кредитного договору (а.с.13-15,175-181 т.). Додатком №1 до кредитного договору визначені розміри щомісячних платежів (а.с.144,145 т.1).

27.04.2007р. між ЗАТ Інвест-Кредит Банк та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, за умовами якої, зокрема, у випадку невиконання або неналежного виконання умов кредитного договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 30% від суми кредиту (а.с.16 т.1).

27.04.2007р. з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань між ЗАТ Інвест-Кредит Банк та ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки № 51-І/07, за умовами якого останніми як іпотекодавцями та майновими поручителями передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1994 року (а.с.18-21 т.1).

27.04.2007р. з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань між ЗАТ Інвест-Кредит Банк та ОСОБА_2 в забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір іпотеки № 52-І/07, за умовами якого остання передала в іпотеку належні їй на праві власності 29/100 частин домоволодіння №30 вул. Алтайська у м. Дніпропетровськ (а.с.22-25 т.1).

19.06.2008р. між ЗАТ Інвест-Кредит Банк та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №2, умовами якої, зокрема, внесені зміни до п.1.6. кредитного договору щодо сплати позичальником комісії (а.с.17 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.10.2013р. ухвалено, зокрема, стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ Терра Банк заборгованість за кредитним договором в розмірі 269 779, 80 грн., а саме: поточну заборгованість за основним боргом - 164569, 88 грн., прострочену заборгованість за основним боргом - 3925, 99 грн., поточні проценти 3174, 45 грн., прострочені проценти 18993, 56 грн., пеню за прострочення кредиту 138, 68 грн., комісійну винагорода за обслуговування кредитного рахунку 26 477, 24 грн., штраф за недотримання умов кредитного договору 52 500, 00 грн.(а.с.29-32 т.1).

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в останній редакції якого просила: визнати дії або бездіяльність ПАТ Терра Банку, пов'язані з відсутністю письмового повідомлення про її інформування перед укладенням кредитного договору про кредитні умови - протиправними та такими, що призвели до неможливості правильної оцінки умов отримання кредиту, прав та обов'язків сторін;

визнати розірваним з дати укладення кредитний договір № 81-Ф/07/3 від 27.04.2007р., враховуючи невиконання кредитодавцем зобов'язань про повідомлення споживача у письмовій формі про кредитні умови, керуючись пунктом д) ч.2 ст.11, п.1) ч.7 ст. 15, ч. 9 ст.15 Закону України Про захист прав споживачів та зобов'язати ПАТ Терра Банк зарахувати сплачені нею грошові кошти, пов'язані із процентами, штрафами, пенею - в рахунок погашення основного боргу за кредитом;

визнати додатковий правочин 1 від 27.04.2007р. до кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 року таким, що був укладений під впливом тяжких обставин; визнати умови кредитного договору в частині додаткового правочину від 27.04.2007р. стосовно настання відповідальності такими, що є нечіткими та двозначними , а умови відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 30% - несправедливими; кредитний договір в частині додаткового правочину від 27.04.2007p. з врахуванням обставини його укладення, невідповідності його змісту нормам права, ст.233 ЦК України, п. 23 роз'яснень Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів - визнати недійсним;

визнати додатковий правочин №2 від 19.06.2008р. таким, що укладений під впливом тяжких обставин; визнати умови кредитного договору в частині додаткового правочину № 2 від 19.06.2008р. несправедливими; кредитний договір в частині додаткового правочину №2 від 19.06.2008p. з врахуванням обставин його укладення, ст.233 ЦК України, п.23 роз'яснень Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, абз. 3 ч.4 ст.11, п. 17 ст. 1, абз. 3 ч.4 та ч. 5 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів - визнати недійсним;

визнати додаток 1 до кредитного договору таким, що не був укладений та не був наданий ОСОБА_2;

визнати зміст умов п.1.4 кредитного договору таким, що встановлює строк повернення кредиту не пізніше 26.04.2017р. та не містить інших строків, якими встановлено чіткі дати погашення платежів по кредиту;

визначити зміст умов пунктів 4.2 кредитного договору у сукупності із змістом пунктів 1.3, 1.4 цього договору та за відсутності зазначеного в ньому додатку 1, з врахуванням ч. 8 ст. 18 Законом України Про захист прав споживачів, такими, що встановлюють термін (строк) після якого заборгованість вважається простроченою 26.04.2017р., а всі платежі, сплачені до цієї дати такими, що сплачені своєчасно;

кредитний договір, частина положень якого підлягає визнанню недійсними і зумовлює зміну інших положень договору, керуючись п.2) ч. 6 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів - визнати недійсним в цілому з моменту його укладення;

кредитний договір у зв'язку із зверненням ПАТ Терра Банк з позовом від 11.03.2010р. з вимогами дострокового погашення кредиту, процентів та інших платежів передбачених договором, згідно умов п.2.3.5 цього договору визнати розірваним з 11.03.2010р.;

визнати дії або бездіяльність ПАТ Терра Банку, пов'язані з відсутністю внесення змін до умов договору іпотеки № 51-1/07 від 27.04.2007р. та договору іпотеки № 52-1/07 від 27.04.2007р., пов'язані із змінами основного зобов'язання за кредитним договором, та відповідно відсутність нотаріального посвідчення та держаної реєстрації таких змін - протиправними; договір іпотеки № 51-1/07 від 27.04.2007р. та договір іпотеки № 52-1/07 від 27.04.2007р., з врахуванням того, що дії ПАТ Терра Банк щодо оформлення змін до умов обтяження іпотечного майна у разі змін основного зобов'язання, які були здійснені укладенням додатковим правочином від 27.04.2007р. та додатковим правочином № 2 від 19.06.2008р., не відповідають вимогам ч. 1,2 ст. 19 Закону України Про іпотеку, керуючись п.2 ч.1 ст. 18 Закону України Про іпотеку, ст.14 Закону України Про заставу - визнати недійсними.

Враховуючи встановлені обставини про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсними та розірвання укладених правочинів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за їх недоведеністю.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні та суперечать встановленим судом обставинам. Укладення ОСОБА_2 правочинів (кредитний договір, додаткові угоди до нього та іпотечні договори) відповідало її волі та намірам. Правочини, у тому числі, і додаток до кредитного договору, підписані нею особисто. З часу укладення у 2007, 2008 роках вказаних правочинів їх дійсність ОСОБА_2 не оспорювалась до ухвалення у 2013 році судового рішення про стягнення з неї кредитної заборгованості. Предявлення ОСОБА_2 у грудні 2013 року даного позову після отримання у листопаді 2013 року копії вказаного рішення, про що вона сама зазначає у позовній заяві, фактично продиктовано її незгодою з цим рішенням. Проте правильність ухваленого судового рішення, у тому числі, і обґрунтованість присудження до стягнення з неї грошових сум на погашення кредитної заборгованості, і визначення розмірів останньої та її складових частин, може бути перевірена лише у передбаченому законом порядку. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що строк позовної давності відносно недійсності оспорюваних нею правочинів закінчується у квітні 2020 році суперечать положенням ст.ст.256,257, ч.1 ст.261 ЦК України про початок перебігу позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що нею не отримано додаток до кредитного договору з зазначенням розмірів необхідних щомісячних платежів, у звязку з чим вона не могла виконувати умови договору належним чином, не можуть бути прийняті до уваги. Про те, що погашення кредиту має здійснюватись щомісячними платежами згідно додатку до кредитного договору безпосередньо зазначено у підписаному нею кредитному договорі. Відповідний додаток до кредитного договору нею також підписано, а численні наявні у матеріалах справи копії квитанцій про сплату грошових сум свідчать про його виконання. Крім того, за 6-річний строк існування кредитного договору ОСОБА_2 не заявлялось ні про ненадання їй вказаного додатку, ні про ненадання їй іншої інформації щодо умов кредитування. Висновок суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_2 того, що додаткові угоди укладено нею під впливом тяжкої обставини у вигляді загрози залишитись без житла, відповідає обставинам справи. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що доказами наведених нею обставин є листи банку не можуть бути прийняті до уваги. Так, лист банку від 19.06.2008р. фактично не містить жодних посилань на іпотечне майно, а його лист від 17.04.2012р. з попередженням про можливе звернення стягнення на іпотечне житло, направлено ОСОБА_2 через пять років після укладення оспорюваних правочинів (а.с.26,27 т.1). Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не надано оцінки обставинам вчинення ОСОБА_2 оспорюваних правочині під впливом помилки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за ч.1 ст.3, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу та в межах заявлених вимог. Відповідно до вказаних вимог судом першої інстанції справа розглянута, виходячи з вимог та обставин наявної у матеріалах справи письмової позовної заяви ОСОБА_2 Посилання ОСОБА_2 на необхідність розірвання кредитного договору на підставі викладених у його п.2.3.5. положень безпідставні. Так, зазначеними положеннями договору передбачено лише право банку ініціювати розірвання договору у разі невиконання умов договору позичальником. Банк вказаним правом не скористався у відповідності з вимогами ч.1 ст.12 ЦК України про те, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Вимога ОСОБА_2 про розірвання договору на підставі п.1 ч.7 ст.15 Закону України Про захист прав споживачів у звязку з неповідомленням її згідно підпункт д п.2 ч.2 ст.11 цього Закону про кредитні умови про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту - дійсно безпідставна. Саме у такій редакції підпункт д п.2 ч.2 ст.11 прийнято лише Законом №3795-VI від 22/09/2011р. та на час укладення спірного договору підпункту закону у зазначеній у позовній заяві редакції ще не існувало. У п.1 ч.7 ст.15 Закону України Про захист прав споживачів передбачено право споживача розірвати договір у разі, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей. Проте ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять посилань на передбачені Законом наслідки неповної інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Посилання ОСОБА_2 на те, що неповна інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту призвела до неправильної оцінки нею умов отримання кредиту, прав та обовязків є формальними не співвідноситься з передбаченими Законом наслідками.

Таким чином підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_9

ОСОБА_3