Справа №487/6758/14-ц 18.12.2014 18.12.2014 18.12.2014
Провадження №22ц/784/3230/14 Суддя першої інстанції Притуляк І.О.
Категорія 48 Суддя -доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

ОСОБА_2,

ОСОБА_1, ОСОБА_3Я

ОСОБА_4,

за участю: позивача - ОСОБА_5, його представника - ОСОБА_6, відповідачки - ОСОБА_7, її представника - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_9» про поділ майна, набутого під час шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

10 липня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Позивач мотивував тим, що з 21 жовтня 2005 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. Шлюб було розірвано за рішенням суду 11 жовтня 2011 року.

За час перебування у шлюбі сторонами за кредитні кошти було придбано автомобіль «Кіа Сеесі 2.0», право власності на який було зареєстровано за відповідачкою.

На момент припинення шлюбних відносин сторони домовились між собою, що вказаний автомобіль залишиться у користуванні позивача і він буде сплачувати заборгованість за кредитним договором, який укладено між публічним акціонерним товариство «Перший Український ОСОБА_9» та ОСОБА_7

Проте, в подальшому в порушення вказаної домовленості відповідачка стала вимагати у нього 5000 дол. США за спірний автомобіль. Вказану суму він передав відповідачці в червні 2013 року.

В подальшому ОСОБА_7 звернулась до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння її транспортним засобом, після чого автомобіль було передано відповідачці.

Також під час сумісного проживання з відповідачкою ним було орендовано квартиру, за яку ним же було сплачено 96750 грн., та зроблено ремонт, вартість якого складає 46198,48 грн.

Крім того, ним за свої власні кошти було сплачено за період спільного проживання в рахунок погашення кредитної заборгованості 130674,74 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь суму боргу у розмірі 111474,24 грн. та визнати за ним з дозволу Банку право власності на автомобіль «Кіа СеесІ 2.0».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Розділено майно, набуте за час перебування у шлюбі.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку транспортного засобу «Кіа СеесІ 2.0» номер кузова НОМЕР_1 державний реєстраційний номер НОМЕР_2

Визнано за ОСОБА_7 право власності на частку цього ж транспортного засобу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку щодо поділу спільного сумісного майна подружжя мі; сторонами у рівних частках.

Так, відповідно до ч. З ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2005 року. Шлюб було розірвано за рішенням суду 11 жовтня 2011 року (а.с.8).

30 січня 2008 року ОСОБА_7 уклала з закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_9» кредитний договір № 6086879, за яким їй було надано кредит у розмірі 24 226,00 дол. СІЛА на

придбання автомобіля «Кіа Сеесі 2.0» номер кузова НОМЕР_1 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.12-14,16-18).

Придбаний автомобіль був зареєстрований на ім'я ОСОБА_7 (а.с.85).

Як вбачається з касових ордерів банківської установи, датованих різними датами за період 2011-2014 року позивальником ОСОБА_7 сплачувалися певні грошові кошти на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.22-33).

Відповідно до довідки банку ОСОБА_7 зобов'язання за зазначеним кредитним договором виконано достроково у повному обсязі 10 червня 2014 року (а.с.114).

З огляду на викладене, суд першої інстанції при вирішенні позову дійшов правильного висновку, що транспортний засіб «Кіа Сеесі 2.0» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю подружжя та підставно поділив це майно між сторонами, виходячи із рівності часток дружини та чоловіка при поділу майна.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про включення у перелік спільного сумісного майна подружжя витрат, пов'язаних з орендною квартири, де проживали сім'єю сторони, та витрат, пов'язаних з ремонтом цього житла, оскільки ці грошові витрати, пов'язанні з утримання сім'ї та поліпшенням її житлових умов.

Доводи апеляційної скарги щодо домовленості між сторонами про поділ майна, а саме передачу спірного транспортного засобу позивачу, за умови сплати ним банківській установі кредитних коштів та сплати відповідачці 5000 дол. CША правильно не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки ОСОБА_7 заперечувала такі обставини, а позивачем не надано достовірних доказів на підтвердження такої домовленості та її виконання.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

і І

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді