Справа № 136/839/14-ц Провадження № 22-ц/772/3409/2014Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 39Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина В.П., Стеблюк Л.П.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за 3/8 частки житлового будинку із спільної часткової власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду від 30 жовтня 2014 року, -

В с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за 3/8 частки житлового будинку із спільної часткової власності. Вказав, що він та ОСОБА_3 являються власниками 3/8 і 5/8 частини житлового будинку, відповідно, котрий розташований по АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що виділ у натурі його частини будинку неможливий, так як і спільне користування даним будинком, просив стягнути з відповідача грошову компенсацію за 3/8 частки житлового будинку в розмірі 53157,00 грн.

Рішенням Липовецького районного суду від 19.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21.10.2013 року, в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за 3/8 частки житлового будинку із спільної часткової власності - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року рішення Липовецького районного суду від 19.09.2013 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21.10.2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Липовецького районного суду від 30.10.2014 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за 3/8 частки житлового будинку із спільної часткової власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначив, що суд першої інстанції невірно оцінив докази та не врахував ті обставини, що отримуючи пенсію 2804 грн. , відповідач має можливість сплатити грошову компенсацію вартості його частки .Крім того, відповідач не надав доказів своїх витрат на придбання ліків та оплату послуг сторонніх осіб по догляду за ним, що підтверджували б відсутність у нього можливості сплатити грошову компенсацію. Посилання суду на відсутність доказів неможливості спільного проживання у вказаному будинку вважає помилковими, оскільки ця обставина встановлена судовим рішенням у цивільній справі і згідно ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Заперечуючи проти скарги ОСОБА_3 вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Суд першої інстанції встановив ,що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача та дружина відповідача - ОСОБА_4, яка згідно заповіту від 15.07.2008 року заповіла ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1. До кола спадкоємців, що мають право на обов'язкову долю в спадщині увійшов чоловік ОСОБА_3Згідно свідоцтва про право на спадщину від 21.01.2012 року, ОСОБА_2 є власником 3/8 частин спірного будинку. ОСОБА_3 є власником 5/8 частин його. Згідно висновку експерта від 30.03.2013 року виділити у натурі 3/8частки зазначеного житлового будинку не вбачається можливим. Вартість 3/8 частин спірного будинку згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.07.2014 року - 61 182 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ,суд, незважаючи на те, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити таку компенсацію, врахував і ті обставини, що відповідач ОСОБА_3 іншого житла чи майна ,що підлягало б реалізації , окрім належної йому частки будинку не має , і, хоча отримує пенсію в розмірі 2804 грн. ,проте є старечого віку ,має інвалідність 1 групи безстроково ,в зв'язку з чим потребує лікування та стороннього догляду, на що витрачаються кошти , а тому не має можливості сплатити позивачу грошову компенсацію його частки .Позивач же у спірному будинку не проживає, має інше житло та постійне місце проживання і реєстрації в АДРЕСА_2 та не надав належних, допустимих доказів неможливості спільного проживання в будинку. зловживає своїм правом на отримання грошової компенсації вартості частки ,оскільки реалізація цього права порушить право відповідача на єдине житло та погіршить його скрутне матеріальне становище.

На підставі викладеного та враховуючи інтереси усіх учасників спільної часткової власності , суд дійшов висновку, що позивач, вимагаючи виділу частки із спільного майна шляхом стягнення грошової компенсації її вартості з відповідача , який не має можливості її сплатити, та не надавши доказів неможливості спільного проживання в будинку (встановлення порядку користування ним), зловживає своїм правом ,реалізація якого порушить права останнього .

При цьому суд виходив із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності , взявши до уваги правову позицію Верхового Суду України ,висловлену в постанові від 19.02.2014 року у справі №6-4цс14 при вирішенні подібного спору про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири ,що знаходиться в спільній частковій власності.

Суд вірно встановив обставини справи на підставі наданих доказів ,які оцінив в порядку ст.212 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та правову норму, що їх регулює та дійшов обґрунтованого і законного висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ,приймаючи до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року по даній справі , також вірно застосував правову позицію Постанови Верховного Суду України від 19.02.2014 року у справі №6-4цс14 при вирішенні аналогічного спору про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири ,що знаходиться в спільній частковій власності ,оскільки згідно ст.360-7 ЦПК України така позиція є обов'язковою для усіх судів України .

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Зокрема ,правова позиція Верховного Суду України у справі №6-4цс14 вказує, що під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири ,що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства(ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб ,які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Висновки суду стосовно того ,що реалізація позивачем права на виділ частки шляхом стягнення грошової компенсації її вартості з відповідача, який не має змоги її сплати, вказує на зловживання співвласника - позивача своїми правами та порушує права останнього, є вірними, оскільки вони узгоджуються з поясненнями сторін, матеріалами справи ,наданими доказами та відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, доброовісності та розумності.

Доводи скарги про відсутність доказів витрат на придбання ліків та оплати стороннього догляду не заслуговують на увагу, оскільки у позові не йдеться про компенсацію коштів , вже витрачених на лікування та догляд ,а ставиться питання про оцінку можливості сплати відповідачем (стягнення ) грошової компенсації в сумі 61 182 грн., що порівняно з сумою єдиного доходу у вигляді отримуваної ним пенсії в 2 804 грн. та підтвердженої документально необхідності лікування та стороннього догляду, вказує на неможливість такого стягнення з відповідача без порушення його базових природних життєвих потреб .

Також безпідставні і доводи скарги щодо відсутності доказів неможливості спільного проживання у вказаному будинку, оскільки ці докази правового значення не мають.

Відповідно до роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верхового Суду У №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства ,що регулює право приватної власності на жилий будинок" при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним ,власнику ,що виділяється ,за його згодою присуджується грошова компенсація. В зв'язку з цим, по справі мають значення лише докази обставини неможливості поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним ,які щодо останньої відсутні.

Таким чином, доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: