АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/41/14 Справа № 2/0182/422/13 Головуючий у 1 й інстанції - Бабаніна В.А. Доповідач - Лисична Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Городничої В.С.

при секретарі Матвієнко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2013 р. по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання записів у трудовій книжці недійсним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

18.06.2012 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання записів у трудовій книжці недійсним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2013 р. поновлено ОСОБА_2 строк, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зобов'язано комунальний заклад "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" внести виправлення в запис № 8 в трудовій книжці ОСОБА_2 , вказавши дату звільнення 23.02.2012 р.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до Комунального закладу "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання записів у трудовій книжці недійсними з №5 по №7, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду на тій підставі,що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

При розгляді справи судом першої інстанції правильно було встановлено, що позивач з 01.07.1994 р. була прийнята на роботу у Нікопольський лікувально-діагностичний центр на посаду медичної сестри. З 02.01.2002 р. переведена на посаду медичної сестри кабінету ультразвукової діагностики на підставі наказу №49-а від 17.12.2001 р. (а.с.50,65-66).

На підставі п.2 рішення сесії Нікопольської міської ради від 15.11.2002 р. № 47-4/ХХІV Нікопольський лікувально-діагностичний центр було перейменовано в Нікопольську міську поліклініку консультативно-діагностичної допомоги ( а.с.25,26-31).

Наказом Відділу охорони здоров'я Нікопольської міської ради № 200 від 26 серпня 2005 р. була проведена реорганізація КУОЗ "Нікопольська міська поліклініка консультативно-діагностичної допомоги" шляхом її приєднана до міської лікарні № 3 у якості філії поліклінічного відділення (а.с.36).

Наказом міської лікарні № 3 від 25 листопада 2005 р. № 111-р було проведено приєднання Нікопольської міської поліклініки консультативно-діагностичної допомоги до міської лікарні № 3 у якості філії поліклінічного відділення та прийняті відповідні організаційні заходи щодо прийому на баланс міської лікарні № 3 приміщення, обладнання, інвентарю міської поліклініки консультативно-діагностичної допомоги, бухгалтерських документів; внесення змін до штатного розпису міської лікарні № 3; прийняття на облік архівних даних і трудових книжок працівників міської поліклініки консультативно-діагностичної допомоги (а.с.36)

На підставі наказу № 57 § 2 від 01 грудня 2005 р. ОСОБА_2 була переведена на роботу до філії поліклінічного відділення міської лікарні № 3, на посаду медичної сестри кабінету ультразвукової діагностики. про що було зроблено запис за № 5 у її трудовій книжці. Переведення вона не оспорювала, з записом в трудовій книжці ознайомлена ( а.с.65). В судовому засіданні позивач не заперечувала, що відділ кадрів , головний лікар, профсоюзна організація знаходились в КЗОЗ "Міська лікарня № 3",, заяви про відпустку та інше вона писала на ім'я головного лікаря КЗОЗ "Міська лікарня № 3".

Згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках в тому числі: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Доводи позивача про те, що вона по день звільнення постійно працювала в КУОЗ "Нікопольська міська поліклініка консультативно-діагностичної допомоги", яка є юридичною особою та ніколи не була філією поліклінічного відділення КЗОЗ "Міська лікарня № 3", судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та нічім не доведені.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б доводили обставини ОСОБА_2 на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо постійної роботи в КУОЗ "Нікопольська міська поліклініка консультативно-діагностичної допомоги" як окремої юридичної особи, остання суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що позивач розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючі те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що факт переведення ОСОБА_2 з

01 грудня 2005 р. на роботу до філії поліклінічного відділення міської лікарні № 3 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Нікопольська міська рада своїм рішенням № 38-16/VІ від 20 січня 2012 року припинила КЗОЗ "Міська лікарня № 3" шляхом приєднання його до КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" та останній визначений правонаступником майнових та інших прав і обов'язків припиненого (шляхом приєднання) КЗОЗ "Міська лікарня № 3" (а.с.37)

КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" своїм наказом № 29 від 30 січня 2012 року зобов'язав інспектора ВК КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" ознайомити працівники КЗОЗ "Міська лікарня № 3", в тому числі ОСОБА_2, з рішенням Нікопольської міської ради № 38-16/VІ від 20 січня 2012 року (а.с.6).

Наказом КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" № 30 від 30 січня 2012 року згідно ст. 32 ч. 2 КЗпП України було призначено робочим місцем виконання своїх посадових обов'язків, в тому числі для ОСОБА_2 кабінети на базі амбулаторії № 5 КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" за адресою: м. Нікополь, вул. І.Богуна, 3 (а.с.5).

З наказами № 29 від 30 січня 2012 р. і № 30 від 30 січня 2012 р. позивач була ознайомлена, однак від їх підпису відмовилась, що підтверджується Актом № 26 від 30 січня 2012 р., складеним головним лікарем КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" ОСОБА_4, заступником головного лікаря з медичного обслуговування ОСОБА_5, інспектором відділу кадрів ОСОБА_6 та юрисконсультом ОСОБА_7 (а.с.80). Даний факт ОСОБА_2 у судовому засіданні визнала.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 жодного разу не виходила на роботу до амбулаторії № 5 КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" за адресою: м. Нікополь, вул. І.Богуна, 3. Дані обставини підтверджуються Актами комісії КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" . Також, ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила, що вона дійсно з 01 лютого 2012 року по 13- е лютого була на лікарняному, потім у неї по 22 лютого була довідка про те, що вона хворіла, без оплати. З 22 лютого 2012 р. вона жодного дня не виходила на роботу до амбулаторії № 5 КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" за адресою: вул. І.Богуна, 3.

Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" незаконно та без її згоди перевів її на інше місце роботи з наступних підстав.

Як вбачається з наказу КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" № 30 від 30 січня 2012 р. ОСОБА_2 відповідно до вимог ч. 2 ст. 32 КЗпП України була переміщена в КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" в межах м. Нікополя, з дорученням роботи за тією ж спеціальністю та посадою і з тими ж істотними умовами праці.

До того ж, ч. 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Отже, суд приходить висновку, що при реорганізації КЗОЗ "Міська лікарня № 3" шляхом приєднання його до КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" дія трудового договору з ОСОБА_2 припинена не була, оскільки до КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги", як правонаступника, перейшли усі права та обов'язки за трудовим договором, тому при призначенні робочим місцем виконання позивача своїх посадових обов'язків кабінету на базі амбулаторії № 5 КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" за адресою: вул. І.Богуна, 3, згода позивача не була потрібна.

Наказом головного лікаря КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги" № 45к/1 від 29 лютого 2012 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи за ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул без поважних причин з 23 лютого 2012 року (а.с.83).

Судом не встановлені порушення з боку відповідача ст. 43 КЗпП України, оскільки профспілковий комітет на своєму засіданні від 11.02.2013 року дав згоду на звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_2 ( а.с.86). ОСОБА_2 була запрошена на засідання профспілкового комітету, але його проігнорувала, про що не заперечувала в судовому засіданні.

В постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року роз'яснено: встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган.

В судовому засіданні 06.02.2013р. було оголошено перерву та дано час відповідачу звернутися в профспілковий комітет за згодою на звільнення. (а.с.71).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 дійсно з 23 лютого 2012 р. жодного дня не виходила на роботу до амбулаторії № 5 КЗ "Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги", що вона також підтвердила під час судового засідання, тому суд приходить висновку, що відповідач правомірно та відповідно до вимог трудового законодавства звільнив позивача з роботи за ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул без поважних причин з 23 лютого 2012 р., враховуючи перебування її на листку непрацездатності та довідку про звільнення від роботи у зв'язку з хворобою .

Судом також не встановлено заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди з боку відповідача.

В той же час, суд приходить висновку, що позивач пропустила строк звернення до суду за вирішенням трудового спору про звільнення з роботи, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, з поважних причин, оскільки їй не була вручена копія наказу № 45к/1 від 29 лютого 2012 року про звільнення з роботи. Трудову книжку вона отримала 11.12.2012 ( а.с.78). Тому строк, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає поновленню.

Судом була оглянута трудова книжка ОСОБА_2 з якої вбачається, що позивач 31.01.2006 р. була ознайомлена з трудовою книжкою, про що вона власноручно розписалась (а.с.90). Отже, позивачка мала можливість своєчасно звернутися до суду за захистом порушеного права, однак даним правом не скористалась.

Оскільки факт переведення ОСОБА_2 з 01 грудня 2005 року на роботу до філії поліклінічного відділення міської лікарні № 3, зайшов своє підтвердження, суд приходить висновку, що запис№5 у її трудовій книжці щодо переведення медичної сестри кабінету ультразвукової діагностики філії поліклінічного відділення міської лікарні № 3 зроблені правильно, згідно наказів КЗОЗ "Міської лікарня № 3", які позивач не оскаржує. Недійсність послідуючих записів позивач пов'язує саме з записом №5

Крім того, суд також вважає, що ОСОБА_2 пропустила тримісячний строк звернення до суду про вирішення трудового спору про визнання недійсними записів в її трудовій книжці № 5-7 без поважних причин. В запис № 8 в трудовій книжці позивача слід внести виправлення дати звільнення.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2013 р. залишити без змін. .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді