Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Добропілля 20 жовтня 2014 року

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Чубченко М.І.

Василенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерського професійного гірничого ліцею про визнання неправомірним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про визнання неправомірним та скасування наказу про застосування до неї дисциплінарного стягнення.

В обгрунтування своїх вимог вона зазначила, що з 31 серпня 2009 року прийнята на роботу до Білозерського професійного гірничого ліцею. Згідно наказу №26 від 31.01.2011 року переведена на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи. 20.03.2014 року директор ліцею Чубченко М.І. видав наказ №20-од «Про підготовку до проведення ліцензування», в якому вказано, що ОСОБА_1 повинна розпочати роботу з підготовки необхідної документації згідно чинного законодавства для отримання ліцензії. В пункті 2 цього наказу її зобов`язано закінчити відповідну роботу до 01 травня 2014 року та подати пакет документів на розгляд до відділу професійно-технічної освіти Департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації.

Однак, не чекаючи закінчення ним же призначеного строку виконання свого наказу, директор Чубченко М.І. 24.04.2014 року видав наказ №10-к/тм про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Вважає наказ протиправним і таким, який підлягає скасуванню, як винесений всупереч вимог ст.ст.147, 149 КЗпП України.

Позивач вважає, що не порушувала трудову дисципліну, виконувала роботу по ліцензуванню і підготувала всі необіхді документи в електронному вигляді у строк до 01 травня 2014 року, про що доповіла директору, але ж він не прийняв це до уваги і наклав стягнення до спливу ним же встановленого строку.

Крім того, ОСОБА_1 вважає грубим порушенням чинного законодавства той факт, що до відповідальності була притягнута під час знаходження у відпустці згідно наказу №09-к/тм від 18.04.2014 року, терміном з 20.04.2014 року по 26.04.2014 року, що, на її думку, є порушенням ст.148 ч.1 КЗпП України, оскільки під час знаходження працівника у відпустці його не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи наведене, просить суд визнати неправомірним та скасувати наказ №10-к/тм від 24.04.2014 року по Білозерському професійному гірничому ліцею про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани за невиконання наказу директора про підготовку до проведення ліцензування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник на підставі угоди про надання правової допомоги ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали.

Суду позивач пояснила, що працює в Білозерському професійному гірничому ліцеї, з 31 серпня 2011 року на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи. Починаючи з 2011 року, вона щорічно виконує заходи щодо проведення ліцензування. Розпочала вона відповідну роботу також у 2014 році з 26 березня. Підтверджує, що дійсно відмовилась від ознайомлення з наказом директора ліцею Чубченка М.І. від 20.03.2014р., яким її зобов'язано розпочати роботу з підготовки необхідної документації згідно чинного законодавства для отримання ліцензії, але не відмовлялась від його виконання. З цією метою вона, зокрема, зверталась до бібліотеки для отримання списка літератури. 28 квітня 2014 року її викликав директор доповісти з цього приводу, і вона повідомила, що робота готова і знаходиться в електронному вигляді на флешці. Цього ж числа Чубченко М.І. ознайомив її в кабінеті із своїм наказом, датованим 24.04.2014 року, про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Між тим, в день накладення стягнення вона знаходилась у відпустці, починаючи 20.04.2014 року по 26.04.2014 включно. Незважаючи на те, що в коло її посадових обов'язків не входить проведення роботи з ліцензування, все одно вона виконувала цю роботу, і доказом цього є флешка, на якій є єдиний електронний варіант ліцензійної справи. Також 14 травня вона їздила на перевірку цієї документації. На початку травня вона була на лікарняному, а 5-6 травня їй подзвонила за дорученням Чубченка М.І. секретар Аммосова і попросила принести флешку із виконаною роботою. Так як вона фактично виконувала доручену директором роботу і була піддана стягненню, перебуваючи у відпустці, просить визнати протиправним та скасувати наказ директора ліцею Чубченка М.І. про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача - директор Білозерського професійного гірничого ліцею Чубченко М.І. та його представник Василенко А.І. позов ОСОБА_1 не визнали, подавши суду свої заперечення.

Суду Чубченко М.І. пояснив, що працюючи директором ліцею, з 01 квітня 2014 року вибув у відрядження на курси підвищення кваліфікації, де знаходився до 22 квітня 2014 року включно.

На підставі посадових обов'язків заступника директора ліцею з навчально-виробничої роботи своїм наказом № 20-од від 20.03.2014 року на заст..директора ОСОБА_1 він поклав обов'язки розпочати роботу з підготовки документації для отримання ліцензії та формування документів у ліцензійну справу.

Пунктом 2 цього наказу передбачено закінчити цю роботу до 01 травня 2014 року та надати пакет документів на розгляд до відділу професійно-технічної освіти Департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації.

Від підписання наказу №20-од від 20.03.2014 року ОСОБА_1 відмовилась, заявивши, що «це не її робота», про що складений акт секретаркою-друкаркою ОСОБА_5

27 березня засідала постійно діюча комісія при ліцею і встановила, що заст.. директора ОСОБА_1 нічого не робить, тобто порушує його наказ. Комісія вирішила запропонувати за невиконання наказу і порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку застосувати до неї дисциплінарне стягнення.

На запитання суду Чубченко М.І. повідомив, що ліцензійну справу він здав вчасно, а саме 02 червня 2014 року. Ліцензійну справу готувала не ОСОБА_1, а створена його наказом творча група.

Крім того, вважає необгрунтованим посилання позивачкою на порушення ним ст.148 КЗпП України, оскільки, на його думку, можливо накласти дисциплінарне стягнення на працівника, який перебуває у відпустці.

Просить суд відмовити в задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є головою постійно діючої комісії щодо дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та виконання посадових обов'язків працівниками Білозерського профгірничого ліцею, що створена в Білозерському профліцеї. Наприкінці березня 2014 року на відповідному засіданні комісія розглядала питання проведення ліцензійної роботи і вирішила притягнути заст. директора ліцею ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення за порушення наказу директора. На засіданні вона підтвердила, що буде виконувати роботу з ліцензування, але відмовляється підписувати наказ директора №20-од від 20.03.2014 року, яким на неї покладено обов'язок виконати цю роботу.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що працює в ліцеї. ОСОБА_1 відмовилась від підписання наказу директора про виконання ліцензійної роботи і говорила, що ця робота не входить в її посадові обов'язки. Вимагала створити творчу групу. Свідок приймала участь у засіданні комісії, де позивачка також приймала участь. Вона не пам'ятає, щоб Самар на засіданні говорила, що виконувати доручену директором роботу не буде, і не відмовлялась від виконання роботи. Строк виконання в наказі зазначений 01 травня, але виконаної роботи в цей строк ніхто не бачив. Зі слів директора, ніяких матеріалів ОСОБА_1 йому на виконання наказу не надавала. Вважає, що стягнення на заст. директора накладено за непідписання, тобто в її розумінні не виконання наказу або іншими словами за непокору керівникові.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює бібліотекаркою в ліцеї. 25 березня 2014 року секретарка ОСОБА_5 склала акт у її присутності, що ОСОБА_1 відмовилась ознайомлюватись під підпис із наказом директора про доручення їй проведення роботи з ліцензування. Також вона наполягала, щоб була створена творча робоча група. У квітні 2014 року ОСОБА_1 зверталась до неї за списками літератури для проведення ліцензійної роботи. Більше до неї ніхто з приводу списків літератури задля ліцензування не звертався. У травні їй відомо, що Красова займалась цією роботою.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що працювала в ліцеї на посаді інспектора по кадрам. Підтвердила, що дійсно ОСОБА_1 робила роботу з ліцензування, збирала матеріали і плани. Директор знаходився з 01 по 22 квітня на курсах. В кінці квітня директор доручив їй подзвонити Самар і дізнатись, чи готова ліцензія. ОСОБА_1 їй повідомила, що справа готова і знаходиться у неї на флешці, і що вона прийде в ліцей і особисто її розпечатає. Про вказане вона доповіла Чубченку М.І., та останній наказав ОСОБА_5 писати доповідну про те, що ОСОБА_1 відмовилась віддати флешку із проведеною роботою. Під примусом директора вона написала цю доповідну. Також їй відомо, що Самар особисто заносила директору в кабінет три ліцензійної справи, але це вже було в травні 2014 року. 07 травня 2014 року Чубченко М.І. створив робочу групу з підготовки ліцензування, до якої також було включено ОСОБА_5 Але вона впевнена, що основну роботу провела ОСОБА_1, а їх творча група лише доопрацьовувала.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши викладені у позовній заяві доводи позивача та заперечення на них з боку представників відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка працює в Білозерському професійному гірничому ліцеї, починаючи із 2009 року на посаді методиста, а з 01.02.2011 року наказом переведена на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.19).

Наказом директора ліцею Чубченка М.І. за №20-од від 20.03.2014 року, заступнику директора ОСОБА_1 доручено розпочати роботу з підготовки необхідної документації згідно чинного законодавства для отримання ліцензії відповідно до Додатку документів у ліцензійну справу з 20 березня 2014 року (а.с.70).

Пунктом 2 цього наказу передбачено закінчити цю роботу до 01 травня 2014 року та подати пакет документів на розгляд до відділу професійно-технічної освіти Департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації (а.с.7)

Суд вбачає, що з цим наказом ОСОБА_1 не ознайомлювалась, та згідно акту від 25.03.2014 року, складеному секретарем Аммосовою Н.А. за участю старшого майстра ОСОБА_7 і бібліотекаря ОСОБА_8, відмовилась від ознайомлення із ним, та наполягала на створенні творчої групи для підготовки матеріалів ліцензійної справи (а.с.14)

Між тим, вказану роботу ОСОБА_1 виконувала, від її виконання не відмовлялась, що підтверджується показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_6, який як голова комісії щодо дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та виконання посадових обов'язків працівниками Білозерського профгірничого ліцею, не чув на засіданні комісії 27 березня 2014 року від ОСОБА_1 про відмову її виконувати, секретарки ОСОБА_5, яка особисто бачила хід виконання цієї роботи і спілкувалась з цього приводу із ОСОБА_1, бібліотекаря ОСОБА_8, до якої, як вона впевнено заявила, зверталась заст. директора ОСОБА_1 у квітні 2014 року за списками літератури для проведення ліцензійної роботи.

В підтвердження показань свідків про те, що ОСОБА_1 не відмовлялась виконувати роботу з ліцензування, суд визнає в якості належного доказу наданий відповідачем наказ №30-к/тр від 31.03.2014 року про відрядження директора Чубченка М.І. на курси підвищення кваліфікації, яким в п.3 заступника директора ОСОБА_1 призначено відповідальною за підготовку необхідної документації для отримання ліцензії згідно додатку та формування документів в ліцензійну справу. З цим наказом позивач ознайомилась 31 березня належним чином під особистий підпис (а.с.36)

Підпис у цьому наказі підтверджує бажання ОСОБА_1 виконувати розпорядження директора і готовити необхідну документацію з ліцензійної роботи.

З урахуванням вище наведених доказів суд приходить до беззаперечного висновку, що певну роботу з підготовки ліцею до ліцензування ОСОБА_1 проводила, тобто виконувала наказ директора.

Також суд враховує, що згідно п.2 наказу від 20.03.2014 року, самим керівником ліцею передбачений строк виконання ОСОБА_1 роботи з ліцензування - до 01 травня 2014 року (а.с.7).

У зв`язку з цим суд вважає, що саме до 01 травня включно у позивачки був час для виконання дорученої роботи.

Спірні відносини між сторонами регулюються законодавством про працю.

Так, відповідно до ст.147 Кодексу Законів про працю України, дійсно за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише один із видів стягнення: або догана, або звільнення.

Згідно ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Важливим моментом при визначенні строку накладення дисциплінарного стягнення є момент його виявлення, що ніяк не може бути ранішим моменту його вчинення.

Так, враховуючи встановлення в наказі директора ліцею строку виконання позивачкою роботи до 01 травня 2014 року, то моментом вчинення проступку, в разі його вчинення, повинен бути день, наступний за 01 травня.

В розумінні положень ст.148 цього Кодексу, саме після 01 травня 2014 року директор міг, перевіривши у ОСОБА_1 готовність всіх документів, встановити, або іншими словами - виявити факт невиконання свого наказу, і лише після цього мав право в разі порушення його наказу чи невиконання трудових обов`язків ініціювати порушення відносно такого працівника дисциплінарного провадження, процедура якого передбачена ст.149 КЗпП України.

Отже, момент виявлення проступку, на думку суду, визначений представником відповідача невірно.

В порушення вимог ст.148 КЗпП України та всупереч ним же виданого наказу за №20-од від 20.03.2014 року, директор ліцею Чубченко М.І. 24.04.2014 року видав наказ №10-к/тм про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани (а.с.8).

При цьому, стороною відповідача не заперечується той факт, що ОСОБА_1 до відповідальності притягнуто під час знаходження її у додатковій оплачуваній відпустці для участі в лабораторно-екзаменаційній сесії, згідно наказу №09-к/тм від 18.04.2014 року, терміном відпустки з 20.04.2014 року по 26.04.2014 року, про що у справі є письмові докази (а.с.9-11)

З наказом №10-к/тм від 24.04.2014 року ОСОБА_1 ознайомлено під підпис лише після відпустки, 28 квітня 2014 року (а.с.8)

Аналізом положень ст.148 КЗпП України суд приходить до наступного висновку:

Законодавець статтею 148 ч.1 Кодексу задля належного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності певним чином захищає права роботодавця або уповноваженого ним органу на продовження місячного строку в разі звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, оскільки відпустка і лікарняний може перевищити місячний строк.

На думку суду, це зроблено з метою гарантування прав роботодавця або уповноваженого ним органу та неприпустимості ухилення працівника від відповідальності за вчинений проступок.

Тобто законодавець мав на увазі, що при виході з відпустки до працівника можно на законних підставах застосувати дисциплінарне стягнення, і без порушення відповідного місячного строку.

В розглядуваній судом ситуації керівник ліцею невірно розтлумачив Закон, порушив приписи ст.148 ч.1 КЗпП України, не дочекався виходу ОСОБА_1 з відпустки, і неправомірно притягнув останню до дисциплінарної відповідальності у період цієї відпустки.

З урахуванням вищенаведеного, наказ №10-к/тм від 24 квітня 2014 року директора Білозерського професійного гірничого ліцею Чубченка М.І. про застосування дисциплінарного стягнення до позивача ОСОБА_1 винесений неправомірно і тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Білозерського професійного гірничого ліцею про визнання неправомірним і скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Білозерського професійного гірничого ліцею №10-к/тм від 24 квітня 2014 року про застосування до заступника директора з навчально-виробничої роботи ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайоний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

20.10.2014