Справа № 428/7744/13-ц
05 березня 2014 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі
головуючого судді - Александрової Н.В.,
при секретарі - Голуб Т.М.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність або відкладення розгляду справи не надав.
У судовому засіданні 17.12.2013 року позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що між ними договір займу не укладався, а борг, який вимагає від нього сплатити позивач, є сумою коштів, які він винен позивачу за оренду транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача, у звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Позивач ОСОБА_1, допитаний у судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що відносини між ними виникли у 2009 році, відповідач звернувся до нього з проханням надати гроші для ведення бізнесу. Він зайняв йому гроші на один рік, але по його закінченню відповідач почав ухилятись від сплати боргу, остання розписка як раз була написана відповідачем, що він визнає свій борг та зобовязується його повернути, а відносини щодо оренди транспортного засобу між ними існували ще у 2007 році та не стосуються коштів за розпискою від 17.11.2009 року.
Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що згідно копії розписки відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає вул. Автомобільна, 17/68, підтверджує свої зобовязання перед позивачем ОСОБА_1 по поверненню боргу у сумі 2000 доларів США, зобовязується повернути вказану суму до 17.11.2010 року. Розписку згідно особистого підпису ОСОБА_2 складено 17.11.2009 року.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявився 17.12.2013 року, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що між ними договір займу не укладався, а борг, який вимагає від нього сплатити позивач, є сумою коштів, які він винен позивачу за оренду транспортного засобу. Більш на виклики суду не зявлявся, про причини не явки не повідомляв, заяв про розгляд справи у його відсутність, або відкладення розгляду справи не надавав як і будь яких доказів, пояснень чи інших клопотань щодо підтвердження наданих ним свідчень у суді, тому суд визнав неявку відповідача у судове засідання не поважною та розглянув справу у заочному порядку.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.09.2009 року, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 184 ЦПК), не можуть використовуватися як засіб доказування.
Як видно з позовної заяви та пояснень позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні, останній у 2009 році зайняв кошти для ведення бізнесу відповідачу ОСОБА_2 строком на один рік, але по його закінченню відповідач почав ухилятись від сплати боргу, остання розписка була написана відповідачем 17.11.2009 року.
Пояснення позивача ОСОБА_1 у суду немає підстав ставити під сумнів, оскільки останній був допитаний у судовому засіданні в якості свідка.
Таким чином судом встановлено, що фактично між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, з зобовязанням повернення грошових коштів у встановлений строк до 17.11.2010 року, але, як свідчать пояснення позивача у судовому засіданні, відповідач позику у розмірі 2000 доларів США за договором не повернув.
Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
З відповідача на користь позивача підлягають також стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229,40 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, а також у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова