У Х В А Л А

судового засідання

03.12.2014 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої- судді ОСОБА_1

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_2 на рішення, дію або бездіяльність старшого державного виконавця Вішинського Тараса Мирославовича щодо складання акту опису і арешту майна від 24.02.2014 року за виконавчим листом № 2-637/10р. від 04.11.2010 року, та скасування незаконного акту та визнання листа від 13.02.2014 року за № В-4/2668 на ім'я ПП "ОСОБА_3Ш." за підписом начальника Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4- незаконним,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з скаргою про визнання дії старшого державного виконавця Вішинського Тараса Мирославовича щодо складання акту опису і арешту майна від 24.02.2014 року за виконавчим листом № 2-637/10р. від 04.11.2010 року, просить скасувати незаконний акт та визнати лист від 13.02.2014 року за № В-4/2668 на ім'я ПП "ОСОБА_3Ш." за підписом начальника Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4- незаконним. В скарзі вказує, що державний виконавець діяв неправомірно, а саме у акті опису й арешту майна від 24.04.2014 року виконаний без належних на те підстав, так як на момент складання даного акту було скасовано про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-673/10 від 04.11.2010 року, та акт опису і арешту майна ВП № 240454869 від 15.04.2013р. про що було відомо начальнику Франківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4, так і державному виконавцю Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_5 На підставі наведеного просив визнати дії старшого державного виконавця Вішинського Тараса Мирославовича щодо винесення постанови акт опису і арешту майна ВП № 24045486 від 15.04.2013р. та скасувати даний акт.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день,час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе, розглядати справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Суд перевіривши матеріали справи, доводи заяви, вважає, що скарга ОСОБА_2 на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-673/10 від 04.11.2010 року виданий Франківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 неустойку(пеню) в сумі 21217,62 грн., судовий збір в сумі 144,03 грн. та 37,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього разом 21399, 14 грн..

15.04.2013 року старшим державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_7 винесено акт опису арешту майна ВП № 24045486.

13.02.2014 року Начальником Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4 надіслано лист на адресу ПП "ОСОБА_3Ш." за адресою: м.Львів, проп. ОСОБА_8,7/235 щодо передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання боржнику ОСОБА_2, шляхом складання акту прийому-передачі арештованого майна.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на те, що статтею 129 Конституції України встановлено, що рішення суду, яке вступило в законну силу є обовязковим для виконання по всій території України, а в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець не мотивував в повній мірі, які саме здійснені ним заходи щодо розшуку майна боржника.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Пунктом 24 вказаної постанови передбачено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження.

Як вбачається зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавству порядком.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акту опису майна видається боржнику.

Згідно п.4.2, 4.2.1 наказу Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802 «Інструкція з організації примусового виконання рішень» після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Відповідно до п.4.2.2 вказаного порядку зазначено, що акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що саме по собі проведення дій державного виконавця з опису та арешту майна боржника під час виконання рішення суду, не може бути підставою для визнання їх незаконними, оскільки вони були правомірними. Скаржник зазначаючи було порушення його прав при складанні оскаржуваного акту, не пояснив та не надав доказів, які свідчили б що акт опис й арешту майна порушує права сторони виконавчого провадження - боржника ОСОБА_2 та те, що виконавче провадження з виконання вищевказаного листа не перебуває на виконанні Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ.

Інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця ні в самій скарзі ОСОБА_2 не зазначено.

Крім того, згідно матеріалів справи державним виконавцем в акті опису і арешту майна зазначений обсяг обмежень в користуванні майном, а описане майно згідно листа від 13.02.2014 року за № В-4/2668 на ім'я ПП "ОСОБА_3Ш." за підписом начальника Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4 залишено на відповідальному зберіганні власника майна - ОСОБА_2, чим захищені законні права боржника.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наданих суду доказів, суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця та начальника Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ щодо складання листа від 13.02.2014 року за № В-4/2668 на імя ПП "ОСОБА_3Ш.", відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", вчинені в повному обсязі та в межах наданих їм повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 209, 383,384,385, 387 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення, дію або бездіяльність старшого державного виконавця Вішинського Тараса Мирославовича щодо складання акту опису і арешту майна від 24.02.2014 року за виконавчим листом № 2-637/10р. від 04.11.2010 року, та скасування незаконного акту та визнання листа від 13.02.2014 року за № В-4/2668 на імя ПП "ОСОБА_3Ш." за підписом начальника Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4- незаконним.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мартинишин М.О.