Р І Ш Е Н Н Я Провадження №2/331/610/14

ЄУН 331/746/14-ц

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. Запоріжжя

У складі : головуючого - судді ФЕДЧЕНКО І.М.

при секретарі ЧУДНОВСЬКОЇ М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України , ГУМВС України в Запорізькій області, Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області , Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій обл..3-тя особа : Прокуратура Запорізької області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд з позовом в якому зазначила, що 17.12.2009 року слідчим СВ Вільнянського РВ ГУМВД України в Запорізькій області ОСОБА_2 була винесена постанова про порушення кримінальної справи відносно неї за ознаками злочину , передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України. Їй було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Зазначена постанова була оскаржена до суду, але її скарга була залишена без задоволення постановою Вільнянського районного суду Запорізької обл. від 02.03.2010 року. В ході досудового слідства нею неодноразово подавались скарги прокурору Вільнянського району на незаконні дії службових осіб. Постановою від 13.05.2010 року вона була притягнута в якості обвинуваченої. 03.09.2010 року в.о. прокурора Вільнянського району Запорізької області був затверджений обвинувальний висновок по кримінальній справі по її обвинуваченню у вчинені злочину, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України та справа направлена до суду. 28.12.2010 року постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальна справа по її обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України повернута прокурору Вільнянського району Запорізької обл. для усунення виявлених порушень, а саме неконкретністю обвинувачення. Пізніше справа знову надійшла до суду.10.10.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя був винесений вирок, згідно якого її було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. 07.12.2011 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької обл. її апеляцію задоволено. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2011 року скасовано, провадження по справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України. Ухвала Апеляційного суду Запорізької обл. від 07.12.2011 року була залишена без змін ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2012 р та 24.01.2013 р. Позивачка вказує, що вона обвинувачувалася у вчиненні тяжкого злочину, після того як вона була притягнута до кримінальної відповідальності ставлення багатьох односельців та знайомих до неї різко змінилось в гірший бік. Також у неї погіршились відносини в родині внаслідок перебування в постійному нервовому стану. Вона була обмежена у свободі пересування, позбавлена можливості поїхати на відпочинок в Україні або за кордоном. Необхідність явки на допити або для участі в процесуальних діях до міліції або до суду до інших населених пунктів вимагало від неї значних душевних сил, матеріальних затрат та часу. Вона до теперішнього часу не можу повернутись до свого колишнього способу життя і не може повернути колишнього авторитету у односельців та знайомих. Просить суд стягнути з Державної казначейської служби України на її користь моральної шкоди в розмірі 212195 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Надалі 10.09.2013 року позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог та збільшення розміру моральної шкоди в якій вказала, що внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності вона зазнала моральних страждань і переживань, постійно перебувала в хворобливому стані у неї стався тимчасовий розлад психічної діяльності і вона була поміщена для лікування в умовах стаціонару в психіатричну лікарню, тому просить суд відшкодувати їй за рахунок коштів Державного бюджету моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в розмірі 450000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку зазначеної суми у встановленому законом порядку.

26.11.2013 року позивачка надала суду доповнення до уточнення позовних вимог від 10.09.2013 року де розрахувала 450000 грн на суму 315462 грн і на 134558 грн , а в її заяві від 23.12.2013 року вказано, що сума 134558 грн це моральна шкода спричинена їй неправомірним вироком Шевченківського райсуду.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги , просить остаточно відшкодувати їй шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету кошти в розмірі 450000 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства , прокуратури та суду.

Представники відповідачів - Державної казначейської служби України , ГУМВС України в Запорізькій області, Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області проти позову заперечують, суду надані заперечення.

Представник відповідача - Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій обл. в судовому засіданні був присутнім але ж без доручення, тому пояснень не надавав.

Представник 3-ї особи - Прокуратури Запорізької обл.., проти позову заперечував, суду надала заперечення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи ,надані суду докази, заслухавши пояснення свідка, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено , що 17.12.2009 року слідчим СВ Вільнянського РВ ГУМВД України в Запорізькій області ОСОБА_2 була винесена постанова про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину , передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України.

ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою від 13.05.2010 року ОСОБА_1 була притягнута в якості обвинуваченої.

03.09.2010 року в.о. прокурора Вільнянського району Запорізької області був затверджений обвинувальний висновок по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України та справа направлена до суду.

28.12.2010 року постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальна справа по обвинуваченні ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України повернута прокурору Вільнянського району Запорізької обл. для усунення виявлених порушень.

10.10.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя був винесений вирок, згідно якого ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

07.12.2011 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької обл. її апеляцію задоволено. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2011 року скасовано, провадження по справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької обл. від 07.12.2011 року була залишена без змін ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2012 р та 24.01.2013 р.

За змістом ст.15, п.9 ч.2 ст.16, ст.ст. 23, 1167,1176 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.ч.1.2 ст.1176 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього(досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 1 у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, Закону України від 01.12.1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи(посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч.5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються(повертаються), зокрема, моральна шкода, а згідно до п.п.1,2 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.( редакція що діяла на час виникнення спірних правовідносин)

Статтею 4 Закону( у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв"язків, вимагають від нього зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд вважає, що позивачка тривалий час знаходилась під слідством, вимушена була захищатися від незаконного обвинувачення, терпіла приниження, Разом з нею страждали її близькі, які не могли бути байдужими до незаконного обвинувачення. Погіршилось її психічне здоровя , вона вимушена була лікуватись у психіатричній лікарні, не могла їздити різні місця, так як була на підписці про невиїзд.

Відповідно до ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом провадиться виходячи із розміру не менше мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Згідно роз"яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 2005 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди", коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 під час перебування її під слідством, починаючи з моменту порушення кримінальної справи з 17.12.2009 року та закриття кримінальної справи Апеляційним судом Запорізької обл. склало 24 місяця На час розгляду справи в суді сума мінімальної заробітної плати складає 1218 грн

Суму моральної шкоди слід розраховувати наступним чином 24 місяців х 1218 грн. дорівнює 29232 грн.

Однак , суд вважає за можливе збільшити розмір суми до 49410 грн.20 коп. враховуючи душевний стан позивачки та її доводи про ті моральні страждання які вона винесла будучи притягнутою до кримінальної відповідальності, поки провадження по справі було закрито Апеляційним судом м. Запоріжжя на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України, та залишена без змін ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2012 р та 24.01.2013 р

Доводи прокурора і представників відповідачів про недоведеність заподіяння моральної шкоди позивачки та про відсутність підстав для її стягнення є такими, що суперечать фактичним обставинам справи та не погоджуються з вимогам матеріального права.

Таким чином суд вважає , що позов підлягає задоволенню частково розмірі 49410 грн.20 коп. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури тому що провадження по справі було закрито Апеляційним судом м. Запоріжжя на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України.

Керуючись ст.. ст.. 10,11,212,214-215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Відшкодувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету кошти в розмірі 49410 грн.20 коп.( сорок девять тисяч чотириста десять гривень 20 копійок ) моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особами , які були відсутні у судовому засіданні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Федченко І.М.