Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/9599/14-ц

Провадження № 2/185/3917/14

21 листопада 2014 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бабій С.О., при секретарі судового засідання Сліпченко С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину,

В С Т А Н О В И В:

03.10.2014 р. позивач ОСОБА_8 звернулась з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що діями відповідачів - ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_2, а також малолітнього ОСОБА_6 їй було заподіяно матеріальну шкоду, що підтверджується вироком суду. Зважаючи, що шкода, завдана малолітньою особою, відшкодовується її батьками (усиновлювачами), а неповнолітні особи відповідають за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, проте у разі відсутності у них майна, достатнього для відшкодування завданими ними шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, позивач заявляє вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, як до осіб, які є батьками неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_6, та просить стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь позивача 1 100 грн., та ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 10 360 грн. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Також просить стягнути із відповідачів солідарно 1000 грн. витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, позов не визнали, відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково у сумі 600 грн., відповідач ОСОБА_5 позов визнав частково у сумі 500 грн., відповідач ОСОБА_7 позов визнав частково у сумі 5 000 грн. В обґрунтування заперечень відповідачі посилались на те, що розмір завданої позивачу шкоди не обґрунтовується належними доказами та є вочевидь завищеним.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 11.08.2014р., який набув законної сили, ОСОБА_2 було визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України Леонтійовича, призначено покарання. Згідно вироку щодо малолітнього ОСОБА_6 застосовано примусовий захід виховного характеру, а саме передача під нагляд педагогічного колективу Межиріцької загально освітньої середньої школи 1-2 ступенів №2 Павлоградського району Дніпропетровської області.

Згідно ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком суду було встановлено, що 28.02.2014 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_2 переліз через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_1 Павлоградського району, а малолітній ОСОБА_6, за попередньою домовленістю залишився зовні за парканом двору, спостерігати щоб їхні дії залишалися ніким не помічені. Знаходячись на території двору неповнолітній ОСОБА_2 діючи з умислом спрямованим на протиправне вилучення чужого майна та звернення його на свою користь, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, за допомогою металевого прута, який знаходився у дворі, шляхом демонтування, повторно, викрав 3 чавунні плитки вартістю 370 грн. за 1 шт., загальною вартістю 1110 грн., які лежали на землі у дворі, після чого, виніс їх через відкриту ними хвіртку, та передав їх малолітньому ОСОБА_6, який, за попередньою домовленістю чекав на нього зовні, погрузив викрадені чавунні плитки на багажник велосипеду, який був взятий ними для транспортування викраденого, та з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли та розпорядилися ним за своїм розсудом, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 1110 грн.

Крім того, неповнолітній ОСОБА_2 за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_5, який взяв з дому, тачанку для перевезення викраденого та з малолітнім ОСОБА_6, якого особисто покликав з собою скоїти злочин, 08.03.2014 року, приблизно о 00 годині 00 хвилин, з метою протиправного вилучення чужого майна та звернення його на свою користь, повторно прибули до будинку АДРЕСА_1 Павлоградського району, Дніпропетровської області, який належить ОСОБА_10.

08.03.2014 року, приблизно о 00 годині 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_5 перелізли через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_1 Павлоградського району, а малолітній ОСОБА_6, за попередньою домовленістю залишився зовні за парканом двору, спостерігати, щоб їхні дії залишалися ніким не помічені. Знаходячись на території двору неповнолітній ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 діючи з умислом спрямованим на протиправне вилучення чужого майна та звернення його на свою користь, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, розподіливши між собою ролі, неповнолітній ОСОБА_2, повторно, за допомогою металевого прута, який знаходився у дворі, таємно демонтував, викрав 28 чавунних плиток вартістю 370 грн. за 1 шт., загальною вартістю 10360 грн., а ОСОБА_5, за попередньою домовленістю брав та виносив чавунні плитки і передавав їх малолітньому ОСОБА_6, який, за попередньою домовленістю чекав на них зовні, та грузив викрадені чавунні плитки до тачанки, яку ОСОБА_5 взяв для транспортування викраденого майна. Після чого, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли та розпорядилися ним за своїм розсудом, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 10360 грн.

Ч. 7 Ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному проваджені, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. В ході розгляду кримінального провадження позивачем цивільний позов не заявлявся, тому матеріальна шкода позивачу не відшкодована.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду від 11.08.2014р. набрав законної сили, та виходячи із його змісту та пояснень сторін, позивач не пред'являв цивільного позову в кримінальному проваджені.

Як передбачено ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2, що ними не заперечувалося. Так само ОСОБА_7 є матір'ю ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 1 ст. 1178, ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач ОСОБА_7 має нести відповідальність за заподіяну позивачу матеріальну шкоду її сином малолітнім ОСОБА_6 Так само відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 несуть рівну відповідальність за заподіяну позивачу матеріальну шкоду їх сином неповнолітнім ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

ОСОБА_11 безпосередньо, як повнолітня особа, несе цивільно-правову відповідальність за майнову шкоду, завдану вчиненним ним кримінальним правопорушенням, із вищевказаних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в частині майнових вимог до відповідачів.

Оскільки позов задовольняється, а позивач був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів у дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

При цьому, розмір судового збору, суд визначає з розміру задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по справі в частині витрат на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки вказана норма не передбачає стягнення судових витрат у солідарному порядку, як це просить позивач.

До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27.04.2006 р. затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, згідно з додатком.

Відповідно до п. 1 додатку, витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Як встановлено судом, адвокат ОСОБА_12 надавав позивачу правову допомогу за договором про надання юридичної допомоги № 38 від 15.09.2014 р. (а.с.9), за яку згідно квитанції від 01.10.2014 р. позивач сплатив 1000 грн. ( а.с. 11).

Згідно п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст.23, 1166, 1178, 1179, 1190, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 79, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 100 (одна тисяча сто) гривень на відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 10 360 (десять тисяч триста шістдесят) гривень на відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 349 (триста сорок дев'ять) грн. 33 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 116 (сто шістнадцять) грн. 44 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 116 (сто шістнадцять) грн. 44 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 116 (сто шістнадцять) грн. 44 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 301 (триста одна) грн. 34 коп. витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 85 (вісімдесят п'ять) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 28 (двадцять вісім) гривень 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 28 (двадцять вісім) гривень 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 28 (двадцять вісім) гривень 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) гривні 41 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій