Категорія: 48 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко Л. І.,

при секретарі Губарик К. А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи, на стороні позивача, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом. Вказував на те, що 31 серпня 2007 року, під час спільного проживання з ним у шлюбі, відповідач ОСОБА_6 придбала 1/4 частину житлового будинку з надвірною будівлею та спорудою по АДРЕСА_1 і зареєструвала на себе право власності на дане будинковолодіння. 26 червня 2009 року шлюб між ними було розірвано.

Вважаючи себе співвласником 1/2 частини придбаного відповідачкою нерухомого майна, позивач просив суд провести його розподіл та виділити йому 1/8 частину у спірному будинковолодінні, що знаходиться в АДРЕСА_1 та відшкодувати йому понесені судові витрати по сплаті судового збору.

4 листопада 2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить його скасувати як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Так відмовляючи ОСОБА_1 у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час розгляду справи не довів того, що спірне майно було придбане відповідачкою ОСОБА_6 за їх спільні кошти.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_6 з 10 березня 2006 року по 26 червня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 4).

31 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_6 (на той час ОСОБА_6), уклавши договір купівлі-продажу з позивачем ОСОБА_1, придбала 1/4 частину житлового будинку з надвірною будівлею та спорудою АДРЕСА_1, які належали продавцю на праві особистої власності (а. с. 43 - 44).

Крім того встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 25 липня 2013 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_6 було виділено в натурі на праві особистої власності 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, а саме: приміщення будинку 1-9 площею 13,2 кв. м., 1-10 площею 6 кв. м., 1-11 площею 2,7 кв. м. з проведенням відповідної добудови та 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0144 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд, розташовану за цією ж адресою, у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7183-7184 від 31.05.2013 року, зафарбована у зелений колір. Право власності на вказану земельну ділянку 28 травня 2014 року зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6.(а. с. 115-116).

Наведені обставини свідчать про те, що на підставі вказаного договору купівлі-продажу частини будинковолодіння, рішення Луцького міськрайонного суду від 25.07.2013 року відповідач ОСОБА_6 набула право приватної власності на спірне нерухоме майно 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1. Отже дане майно не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає розподілу як це просить позивач.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя слід вважати безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Оскільки наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що свідчить про неповне з'ясування ним обставин, що мають значення для справи і це потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права, то оскаржене рішення відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 листопада 2014 року в даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - суддя

Судді