20.11.2014 Єдиний унікальний номер 205/5258/14-ц
20 листопада 2014 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення, -
Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 18.06.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № DN80FI00000084, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 61 404,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.06.2022 року.
18 червня 2013 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 52.10 кв.м., житловою площею 37.00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2,та яка належить на праві власності відповідачеві.
20 листопада 2014 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він просить справу розглядати без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с74).
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення підприємства поштового зв'язку про вручення судової повістки (а.с.74) , причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.
Так судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що 18.06.2007 року року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № DN80FI00000084, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі у розмірі 61 404,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.06.2022 року (а.с. 5-7).
Матеріалами справи підтверджено, що в забезпечення виконання зобов'язань за означеним кредитним договором Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» і ОСОБА_2 уклали Договір іпотеки № DN80FI00000084 від 18.06.2007, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 52.10 кв.м., житловою площею 37.00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2(а.с.8-10). З матеріалів справи вбачається, що такий договір іпотеки пройшов процедуру нотаріального посвідчення.
Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2013 року, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №DN80FI00000084 від 18.06.2007 року в розмірі 47 370,02 доларів США ( що за курсом НБУ складає 378 486,46 грн.), яка складається з наступного: 44 035,60 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 268,60 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, звернути стягнення на квартиру загальною площею 52.10 кв.м., житловою площею 37.00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DN80FI00000084 від 18.06.2007 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки(а.с. 11-12).
Як вбачається із матеріалів справи вищевказане рішення суду набрало законної сили 05 серпня 2013 року.
Згідно ч.1, 3 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Також відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач зазначені норми матеріального закону виконав.
Так, матеріалами даної цивільної справи також підтверджено, що 29 квітня 2014 року на адресу відповідача з боку ПАТ КБ «Приватбанк» була направлена вимога про виселення у добровільному порядку протягом тридцяти днів із дня отримання такої вимоги із квартири АДРЕСА_3, (а.с.13). Однак відповідач вказану вимогу проігнорував, добровільно не звільнив житлове приміщення. Згідно довідки голови КП «Житлово-експлуатаційного підприємства № 22» Дніпропетровської міської ради від 24.10.2014 року за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрований та проживає відповідач (а.с.66). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що між сторонами існує спір який підлягає вирішенню в судовому порядку.
Оскільки процедура та порядок попередження відповідача про наступне звільнення іпотечного майна банком дотримані, тому є усі законні підстави для задоволення вимог позивача про виселення відповідачів зі спірної квартири.
Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 243(двісті сорок три) грн. 60 коп.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527,530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
1. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення- задовольнити.
2. Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.н., і.п.н. НОМЕР_1, який зареєстрований у АДРЕСА_6.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: Мовчан Д.В.