Справа № 308/5262/14-ц
06.08.2014 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом заступника Закарпатського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України О. Дракін в інтересах держави, в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве до ОСОБА_2, третя особа Ужгородська міська рада Закарпатської області, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-
Заступник Закарпатського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України О. Дракін в інтересах держави, в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве звернувся до Ужгородського міськрайнного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Ужгородська міська рада Закарпатської області, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги мотивує тим, що Закарпатською прокуратурою з нагляду за додержання законів у воєнній сфері проведена перевірка з питань додержання службовими особами КЕВ м. Мукачеве вимог Закону України «Про використання земель оборони» стосовно законності використання земель оборони, зокрема земельної ділянки загальною площею 15,5528 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Установлено, що п. 1.9 рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 «Про надання земельних ділянок» ОСОБА_3 відведена та надана в приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечко № 42. На підставі цього рішення 04.06.2010 року Ужгородською міською радою ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534813. У подальшому, 02.07.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір-купівлі-продажу, згідно п. 1.1 якого до останнього спірна земельна ділянка перейшла у приватну власність. Незважаючи на те, що Міністерством оборони України рішення про надання згоди на вилучення земельної ділянки площею 0,1 га не приймалось та органу місцевого самоврядування квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве вказана ділянка не передавалася, рішенням Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 остання вилучена з постійного користування Збройних Сил України. Зважаючи на прийняття органом місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки із порушенням встановленого порядку Закарпатським прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері останнє оскаржене в судовому порядку. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року по справі № 907/69/13-г позов задоволено, оскаржуване рішення визнано недійсним (не чинним). Викладена обставина підтверджується рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року по справі № 907/69/13-г.
Таким чином, спірна земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, всупереч волі держави в особі уповноважених органів - Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве, відповідач отримав у власність спірну земельну ділянку з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, у зв'язку з чим позивач вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534813 виданий 04.06.2010 року ОСОБА_3 підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка площею 0,10 га, яка входить до складу військового містечка АДРЕСА_1 - витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве.
Ухвалою суду від 12 червня 2014 року було замінено третю особу - ОСОБА_3 на співвідповідача по справі.
Представник позивача - Міністерство оборони України в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Представник позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Представник третьої особи - Ужгородська міська рада Закарпатської області, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, тому суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цінності і недоторканості покладаються на Збройні Сили України.
Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про Збройні Сили України» органи військового управління, об'єднання, з'єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації. При цьому, відповідно до вимог ст. 77 Земельного кодексу України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Спори, які виникають внаслідок вилучення земельних ділянок з постійного користування військових частин, установ Збройних Сил України із порушенням встановленого законом порядку призводять до порушення інтересів держави у сфері оборони, що у відповідності до вимог ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді.
У відповідності до вимог ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 10 Закону України «Про оборону України», п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 року № 406/2011 Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким здійснюється управління військовим майном.
Із врахуванням вимог ст. З Закону України «Про Збройні Сили України» квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве являється органом влади на місцях в системі Збройних Сил України, на який покладено відомчий контроль за використанням за цільовим призначенням земель, наданих в користування Збройних Сил України, а також їх облік.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам зальної юрисдикції підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
Згідно п. 1.9 рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 «Про надання земельних ділянок» ОСОБА_3 відведена та надана в приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечко № 42. На підставі цього рішення 04.06.2010 року Ужгородською міською радою ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534813.
З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної дялнки, згідно п. 1.1 якого до ОСОБА_4 спірна земельна ділянка перейшла у приватну власність.
Із врахуванням вимог ст. ст. 20, 21, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель, в тому числі земель оборони, в межах населених пунктів здійснюється відповідними сільськими, селищними, міськими радами. Порушення порядку зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними відповідних рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Однією з підстав зміни цільового призначення земель являється вилучення наданих в постійне користування земельних ділянок. За приписами ст. ст. 141, 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Вимогами ст. 10 Закону України «Про оборону України» ст. ст. 3, 10 Закону України «Про Збройні Сили України», п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким реалізується державна політика у сфері використанням земель оборони.
Згідно п. п. 44, 45, 50 вказаного Положення згода на припинення права користування землями (земельними ділянками), які не використовуються Збройними Силами України, вилучення, зміну цільового призначення цих земельних ділянок надається Міністром оборони України за поданням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень). Передачу землі (земельних ділянок) органам місцевого самоврядування, у разі надання згоди Міністром оборони України, здійснює начальник Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.
Незважаючи на те, що Міністром оборони України рішення про надання згоди на вилучення земельної ділянки площею 0,1 га не приймалось та органу місцевого самоврядування квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве вказана ділянка не передавалася, рішенням Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 остання вилучена з постійного користування Збройних Сил України.
Викладені обставини підтверджуються рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року по справі № 907/69/13-г.
Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року по справі № 907/69/13-г визнано недійсним п.1.9 рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 «Про надання земельних ділянок» в частині надання ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17 вересня 2013 року рішення залишено без змін. Постанвою Вищого господарського суду України від 10 грудня 2013 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17 вересня 2013 року та рішення господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 153 Земельного кодексу власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 378 Цивільного кодексу України (в редакції від 16.01.2003 р. із змінами) право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до Закону України від 01.07.04 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги те, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже на підставі наведеного суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог позивача в цій частині, оскільки вимоги є законними, обґрунтованими, а надані докази належними та допустимими, що в своїй сукупності надає підстави визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 534813 виданий 04.06.2010 року ОСОБА_3, а також витребувати земельну ділянку площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечко АДРЕСА_1 на користь держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве з незаконного володіння ОСОБА_2.

В частині позовних вимог про встановлення способу витребування земельної ділянки шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки слід відмовити за необґрунтованістю, крім того, рішення суду про витребування земельної ділянки саме по собі є підставою для реєстрації права власності на неї за власником та скасування попередньої реєстрації цього права.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 13, 16, 321, 387 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 61, 64, 88, 209, 212, 214-215, 224-228 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву заступника Закарпатського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України О. Дракін в інтересах держави, в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Ужгородська міська рада Закарпатської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 534813 виданий 04.06.2010 року ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1, виданий на підставі рішення Ужгородської міської ради №1404 від 16.04.2010 р.

Витребувати земельну ділянку площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечко АДРЕСА_1 на користь держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве з незаконного володіння ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.