Справа № 463/20/14 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3799/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4; ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», про демонтаж проведеної перебудови квартири та приведення горища у попередній стан, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулася в суд із вищезазначеним зустрічним позовом для сумісного розгляду з первісним позовом ОСОБА_5 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про визнання права власності на квартиру.

Після залишення без розгляду первісного позову, дана цивільна справа розглянута в межах вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», про примусове знесення будівельних конструкцій і приведення горища будинку АДРЕСА_1 у м. Львові у первинний стан (т. 1, а. с. 108-111). Свої вимоги позивач ОСОБА_2 мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.07.2010 року. Згідно вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Цивільного кодексу України та рішення Конституційного суду України допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, підвали) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією квартир багатоквартирного будинку. Згідно ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Пунктом 2.1.6. рішення Львівської міської ради № 442 від 06 липня 2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудову житлових будинків на території міста Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду» обов'язковою умовою для проведення реконструкції горищ і мансардних приміщень є наявність згоди власників усіх квартир, завіреної директором житлово-експлуатаційної організації. Вважає, що дані норми порушені, оскільки такої згоди нею та іншими співвласниками не давалась. Крім цього, наказом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 20 грудня 2010 року № 22-С/Д скасований дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції і розширення квартири № 5а за рахунок приміщень горища і виданий відповідний припис. Внаслідок протиправних дій відповідача у її квартирі та інших мешканців появились тріщини на стінах, а також були спричинені інші пошкодження будинку, тому просить суд ухвалити рішення про примусове знесення будівельних конструкцій і привести горище будинку АДРЕСА_1 у м. Львові у первинний стан.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа ЛОР ОКП БТІ та ЕО, про демонтаж проведеної перебудови квартири та приведення горища у попередній стан.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_5 самовільно здійснила реконструкцію та перебудову квартири за рахунок горища, оскільки вона не звернулась до відповідних державних органів за підтвердженням дозволів на здійснення такої реконструкції, проте дана обставина залишилась судом поза увагою. Вважає, що судом першої інстанції проведена одностороння оцінка наданих сторонами доказів. Не погоджується з висновком суду про те, що позивачкою та її представниками не представлено суду доказів заподіяння їй шкоди внаслідок реконструкції квартири позивачки за первісним позовом, оскільки з представленого акту ЛКП не вбачається причинний зв'язок між реконструкцією квартири № 5 та шкодою завданої позивачці. Зазначає, що під час розгляду справи представник ОСОБА_2 звернувся з усним клопотанням про проведення експертного дослідження причин походження тріщин у її стінах, однак таке судом не було прийнято до уваги. Крім цього, звертає увагу на те, що у рішенні суду міститься твердження про те, що представник позивача за зустрічним позовом зазначив, що відповідачами порушено ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», однак не пояснив у чому такі порушення полягають. У зустрічному позові такі посилання дійсно відсутні, проте у дебатах представник позивача зустрічного позову зазначав про відповідальність за порушення містобудівного законодавства. Звертає увагу на відсутність відомостей про звернення позивача за первісним позовом до Личаківської районної адміністрації за отриманням свідоцтва на право власності та обґрунтовує необхідність такого звернення з посиланням на п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6. Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4; ОСОБА_5 - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що згідно роз'яснень викладених у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються, а тому проведена відповідачкою реконструкція квартири АДРЕСА_1 в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України не являється самочинним будівництвом, а проектна документація розроблена ТзОВ «Артур» була погоджена у встановленому порядку. Отже скасування, відкликання чи призупинення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області попередньо наданого відповідачу дозволу, не може являтись підставою для визнання будівництва самочинним та застосування наслідків передбачених ст. 376 ЦК України. Крім того в обґрунтування ухваленого рішення послався на Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 1-9/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким встановлено що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституційний Суд України мотивуючи наведене вище рішення зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Відповідно до даного рішення Конституційного Суду України до ненормативних актів належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Крім того позивачка та її представники не представили суду доказів, які б підтверджували заподіяння їй описаної в позовній заяві шкоди, внаслідок реконструкції квартири АДРЕСА_2 З представленого суду акту ЛКП (том. 2, а.с. 3) не вбачається причинного зв'язку між реконструкцією квартири № 5а та завданою шкодою позивачці.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26871712 від 30.07.2010 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1119, є власником квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 113).

16 серпня 2010 року ОСОБА_8, від свого імені, а також від імені ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1155. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27042326 від 17.08.2010 року, ОСОБА_5 являється власником вищевказаної квартири (т. 1, а.с. 8-9, 10).

Згідно заяви-згоди від 25.07.2008 року власники квартир будинку АДРЕСА_1 у м. Львові не заперечують щодо проведення реконструкції квартири 5а з влаштуванням житлових приміщень на горищі (т. 1, а.с. 12, 13).

Відповідно до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.10.2008 року № 1025, затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.09.2008 року (протокол № 5-31 § 9) та надано дозвіл співвласникам ОСОБА_12 здійснити реконструкцію квартири АДРЕСА_2 у м. Львові з її розширенням за рахунок горища та влаштувати двоконтурний котел на площі кухні взамін опалювальних пічок згідно з поданою проектною документацією (том 1, а.с. 11).

Згідно листа управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 25.07.2008 року № 04/2968, розглянуто звернення власника квартири № 5а ОСОБА_12 та подана нею проектна документація розроблена ТзОВ «Артур». Управління вважало можливим розширення квартири АДРЕСА_2 у м. Львові за рахунок площі горища в його існуючих межах (том 1, а.с. 14).

Також управління архітектури департаменту містобудування 28.01.2010 року (т. 2, а.с. 10) розглянуло та погодило проект реконструкції квартири АДРЕСА_2 у м. Львові, при цьому вказано, що проект розроблено відповідно до діючих норм та правил, погоджено в санепідемстанції Личаківського району м. Львова (т. 2, а.с. 12-13), Личаківським РВ м. Львова ГУМНС у Львівській області (т. 2, а.с. 14) та управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради (т. 2, а.с. 11).

05 серпня 2010 року Інспекцією Держархбудконтролю у Львівській області співвласникам ОСОБА_12 надано дозвіл № 1/352-10 на виконання будівельних робіт, а саме реконструкцію і розширення квартири АДРЕСА_2

14 вересня 2010 року Інспекцією Держархбудконтролю у Львівській області ОСОБА_5 надано дозвіл № 1/352-10 на виконання будівельних робіт, а саме реконструкцію і розширення квартири АДРЕСА_2

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року залишено в силі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради за № 1025 від 14.10.2008 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок горища та влаштування котла опалення» (том 1, а.с. 209-210).

Даною постановою підтверджено проведення спірної реконструкції при наявності необхідної згоди мешканців будинку, а отже з дотриманням вимог ст. 369 ЦК України, на порушення якої посилається позивачка.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року постанову Личаківського районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року у справі № 2а-1498/11/1323 залишено без змін (а.с. 170-174). В ухвалі зазначено, що попередніми власниками квартири АДРЕСА_2 у м. Львові було отримано згоду власників квартир цього будинку та зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про недійсність окремих підписів на заяві - згоді власників квартир будинку АДРЕСА_1, оскільки такі спростовано висновком експертного почеркознавчого дослідження Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 405 від 07.02.2011 року, а стосовно показань свідків та письмових пояснень, в яких вони заперечують надання такої згоди, то позивачем не надано належних та допустимих доказів, які спростовують їхні заяви від 23.07.2008 року та від 25.07.2008 року.

З листа-повідомлення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 09.01.2011 року за № 7/13-06-470 вбачається, що 20 грудня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Львівській області було винесено наказ № 22-С/Д, відповідно до якого скасовано дозвіл на виконання будівельних робіт від 05.08.2010 року за № 1/352-10 з реконструкції і розширення квартири № 5а за рахунок приміщень горища у житловому будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, виданий громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та скасовано дозвіл на виконання будівельних робіт від 14.09.2010 року за № 1/352-10 з реконструкції і розширення квартири № 5а за рахунок приміщень горища у житловому будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, що виданий - перереєстрований на гр. ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 33 та на звороті).

Листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 24.10.2014 року за № 7/1366470 повідомлено, що 24 вересня 2014 року постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/3178/14 скасовано наказ Інспекції від 20.12.2010 року № 22-С/Д «Про скасування дозволу на виконання будівельних робіт № 1/352-10 від 05.08.2010 року та № 1/352-10 від 14.09.2010 року».

Вищевказане рішення набрало законної сили, оскільки Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області - залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року у справі № 813/3178/14 - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України також передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З викладеного вище вбачається, що позивачка та відповідачка є співвласниками спірного багатоквартирного будинку.

Власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК).

Із урахуванням підстав позову порушене, на думку позивачки, право вона може захищати на підставі ст. 391 ЦК України, довівши належними і допустимими доказами порушення її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

З огляду на наведене проведені ОСОБА_5 будівельні роботи з реконструкції і розширення квартири № 5а за рахунок приміщень горища у житловому будинку АДРЕСА_1 у м. Львові не мають ознак самочинного будівництва тому спірні правовідносини врегульовані положеннями статті 383 ЦК України, яка надає право власнику жилого приміщення у багатоквартирному будинку на свій розсуд проводити ремонт та зміни в своєї квартирі без порушення прав власників інших квартир, санітарно-технічних норм і правил експлуатації будинку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 здійснила виконання будівельних робіт з реконструкції і розширення квартири № 5а за рахунок приміщень горища у житловому будинку АДРЕСА_1 у м. Львові (в межах дії дозволу - до 20 серпня 2011 року та площі, на якій проводиться реконструкція), про що свідчить технічний паспорт на приватизовану квартиру, виданий обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09 грудня 2012 року та технічний висновок, тобто провела вказані роботи у законний спосіб відповідно до виданих дозволів.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що проведені роботи з реконструкції і розширення квартири № 5а у житловому будинку АДРЕСА_1 у м. Львові призвели до таких конструктивних змін, що унеможливлюють користування квартирою № 6 (шляхом створення перешкод у здійснені права користування та розпорядженням своїм майном як співвласника) і загрожують її цілісності.

У випадку спричинення майнової шкоди, внаслідок пошкодження квартири, позивачка вправі захищати свої особисті майнові інтереси у встановленому законом порядку.

Крім цього із змісту ч. 1 ст. 3 ЦПК України випливає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, беручи до уваги вказані вище обставини та виходячи з принципу диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, суд дійшов вірного висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки в ході судового розгляду не доведено факт порушення відповідачем прав позивачки.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Решта доводів апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.