Справа № 510/1009/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2014 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

· при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі позовні вимоги визнали, заперечень не надали, просили розглянути справу у їх відсутності.

Позивачка на позовних вимогах наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру № 1 у житловому будинку № 101 по вул. Комсомольська, в м. Рені Одеської області; копія свідоцтва № 571 про право власності на житло від 30.07.1993р.; копія будинкової книги; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2; копія свідоцтва про зміну імені ОСОБА_3 на імя «Ірена»; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2, померлого 23.08.1999р.; копія постанови нотаріуса від 28.04.2014р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є сестрою нині померлого ОСОБА_2 За життя ОСОБА_2 на підставі свідоцтва № 571 про право власності на житло від 30.07.1993р. належала 1/6 частина квартири № 1 у житловому будинку № 101 по вул. Комсомольська, в м. Рені Одеської області.

За життя ОСОБА_2 належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив, 23.08.1999р. помер. Після смерті брата позивача відкрилась спадщина на вищезазначене належне йому майно. Після його смерті спадкоємцями першої черги були позивач та її батьки ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 жоден із спадкоємців не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте на день смерті ОСОБА_2 сторони у справі сестра ОСОБА_1, батьки померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали разом із ним. Тобто, вони як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Проте батьки померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовились від спадщини на користь позивача та не заперечували щоб право на спадщину у вигляді 1/6 частини квартири, що належала їх синові за життя, було визнано за позивачем.

24.03.2000р. померла бабуся позивачки ОСОБА_5 За життя ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № 571 про право власності на житло від 30.07.1993р. належала 1/6 частина квартири № 1 у житловому будинку № 101 по вул. Комсомольська, в м. Рені Одеської області. За життя вона заповіту не залишила, будь-яким чином належним їй майном не розпорядилася. Після її смерті спадкоємцями першої черги був її син ОСОБА_2 (батько позивача). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 він не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте на день смерті ОСОБА_5 батько позивача проживав разом із нею та із позивачем у спадковій квартирі. Тобто, ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері фактично, але відмовився від спадщини на користь позивача ОСОБА_1 та не заперечує щоб право на спадщину у вигляді 1/6 частини квартири, що належала його матері за життя, було визнано за позивачем.

Таким чином, після смерті бабусі позивачу стала належати 2/6 частини квартири № 1 у житловому будинку № 101 по вул. Комсомольська, в м. Рені Одеської області, із яких 1/6 частину квартири позивачка успадкувала після смерті брата, а іншу 1/6 частину - після смерті бабусі, так як вступила в управління та володіння спадковим майном, постійно мешкає у спірній квартирі, здійснила поточний ремонт, сплачує комунальні платежі.

Оформити право на спадщину як після смерті брата так і після смерті бабусі було неможливо у звязку із тим, що на той час не була оформлена технічна документація на домоволодіння. Після виготовлення технічної документації на будинок, вже в даний час позивачка зверталася до нотаріуса з даного питання, проте їй знов було відмовлено у звязку із тим, що право власності на нерухомість не зареєстроване у встановленому законом порядку. Після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на 2/6 частини квартири, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Відповідачі на спадщину не претендують та не заперечують, щоб позивачка оформила її на своє імя.

Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлих брата та бабусі і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_2 помер у 1999р., ОСОБА_5 у 2000 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивачка фактично прийняла спадщину після їхньої смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивачка у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті брата і бабусі мешкала разом із ними, отже вважається такою, що прийняла спадщину фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за квартирою та мешкання в ній, сплата витрат по її утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не мала змогу оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_2, ОСОБА_5 не було оформлено технічну документацію на житловий будинок, а пізніше, як зясувалося, право власності на нерухомість ще повинно бути внесено до єдиного державного реєстру прав власності, у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст.ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р.,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 2/6 частини квартири № 1 у житловому будинку № 101 по вул. Комсомольська в м. Рені Одеської області, що належали ОСОБА_7, померлому 23 серпня 1999 року та ОСОБА_5, померлій 24 березня 2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник