У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану ним особисто та апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану від його імені представником ОСОБА_2, на рішення Рахівського районного суду від 1 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування служби у справах дітей Рахівської РДА, про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Рахівського районного суду від 1 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

На це рішення відповідач ОСОБА_1 особисто та через свого представника подав дві апеляційні скарги, просив судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Як на підставу своїх вимог посилався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказував на те, що 3 червня 2013 року позивачка ОСОБА_3 потрапила до травматологічного відділення Рахівської районної лікарні, оскільки встромила собі в ліве грудне відділення в області серця голку від медичного шприца, після чого її було госпіталізовано до лікарні та видалено інородний предмет. Апелянт вважає, що позивачка не може себе контролювати та може заподіяти шкоду здоров'ю дитини.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в громадянському шлюбі з 2006 року по травень 2013 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Спільне життя в них не склалося, сторони розійшлися, проживають окремо. Станом на теперішній час між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Позивачка ОСОБА_3 вказує на те, що відповідач ОСОБА_1 без її дозволу, обманним шляхом, в листопаді 2013 року забрав у неї дитину та повернув тільки після втручання органів внутрішніх справ.

Однак, ці твердження не підтвердилися. З висновку Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області від 18 грудня 2013 року (а.с.8) слідує, що відповідач ОСОБА_1, після повернення з сезонних робіт, в листопаді 2013 року попросив позивачку ОСОБА_3, щоб їх спільний син ОСОБА_5 пожив з ним в селі Вільшанки до того часу, як він знову поїде на сезонні роботи, на що позивачка погодилася. Отже, відповідач примусово дитину не забирав, а тільки з дозволу позивачки. У подальшому між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідач ОСОБА_1 вказав, що у червні 2013 року позивачка ОСОБА_3 потрапила до травматологічного відділення Рахівської районної лікарні, оскільки встромила собі в ліве грудне відділення в області серця голку від медичного шприца, після чого її було госпіталізовано до лікарні та видалено інородний предмет. Відповідач вважає, що ця подія свідчить про психічні розлади позивачки.

Ці твердження відповідача було перевірено та встановлено, що описаний факт дійсно мав місце, однак в судовому засіданні в суді першої інстанції позивачка подала довідку № 234 від 25 вересня 2014 року (а.с.48), з якої слідує, що вона на «Д» обліку в психіатра не перебуває, у зв'язку з чим посилання відповідача на психічні розлади позивачки є його припущеннями.

Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З актів обстеження матеріально-побутових умов від 3 грудня 2013 року та від 16 липня 2014 року (а.с.7,15) слідує, що будинок, в якому проживає позивачка ОСОБА_3 в хорошому стані, а його площа достатня для проживання всіх членів сімї. Умови для проживання хороші. Сім'я забезпечена меблями, побутовою технікою та оргтехнікою. В дворогосподарстві є худоба, будинок опалюється дровами.

Згідно висновку служби у справах дітей Рахівської РДА від 10 вересня 2014 року № 03-18/484 (а.с.49-50) позивачка ОСОБА_3 проживає у власному будинку, займається веденням сільського господарства, виховує двох дітей, у сусідів характеризується з позитивної сторони, служба у справах дітей вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір'ю.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю суд першої інстанції правильно виходив з того, що умови проживання хороші, при цьому враховано вік дитини (4 роки), а також те, що виняткових обставин, які б дозволяли розлучити дитину від матері, не встановлено.

У відповідності до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина , не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відмовляючи в задоволенні вимог про виховання дитини суд першої інстанції правильно встановив, що питання виховання вирішується батьками спільно. Обставин, які б свідчили, що один з батьків перешкоджає іншому в спілкуванні з дитиною, сторонами не наведено, а судом не встановлено. Спору щодо участі у вихованні дитини між сторонами на даний час не існує. Вимоги позивачки про подальше спілкування батька у присутності матері є необґрунтовані, порушують право батька на особисте спілкування з дитиною, а отже до задоволення не підлягають.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не є істотними.

Керуючись статтею 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану ним особисто та апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану від його імені представником ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 1 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________