Справа № 361/2840/14-ц
Провадження № 2/361/1377/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про компенсацію вартості майна та стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь грошову компенсацію вартості ? частки у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1, що становить 137216 грн., припинити її право власності на вказану квартиру та стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з ОСОБА_3 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2013 року

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням комунальної власності 04.01.2006 року їй та відповідачам по даній справі у рівних частинах кожному по ? належить вищевказана квартира.

Після припинення подружніх стосунків спільне володіння та користування квартирою є неможливим. Враховуючи незначність її частки та неможливість виділення з цих підстав у натурі, вважає єдиним способом захисту своїх прав є стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності.

03.07.2014 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію вартості майна, що є у спільній частковій власності та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що у період з 23.11.1996 року по 10.05.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюб із ОСОБА_1

07.09.2013 року остання без пояснень та попереджень протиправно вивезла спільне майно подружжя, а саме холодильник "Електролюкс" вартістю 6500 грн., ноутбук вартістю 6000 грн., постільну білизну, ковдри подушки, рушники вартістю 5000 грн., обігрівач вартістю 1000 грн., праска вартістю 500 грн., пилосос вартістю 300 грн., DVD вартістю 300 грн., фотоапарат вартістю 1500 грн., телевізор вартістю 2500 грн., килими вартістю 200 грн., шафа-купе вартістю 1500 грн., м'який куточок вартістю 4000 грн., торшер вартістю 900 грн., люстри 4 шт. та бра 2 шт. вартістю 2500 грн., мийка та сантехніка вартістю 1200 грн., кухня вартістю 900 грн.; стільці вартістю 1500 грн., стіл кухонний вартістю 2000 грн., хлібопічка вартістю 2000 грн., витяжка вартістю 1200 грн., духова шафа вартістю 4500 грн., плита газова вартістю 2500 грн., пральна машина "Самсунг" вартість 3000 грн. Загальна вартість майна становить 67100 грн., половина вартості 33550 грн. Крім того, ОСОБА_5 забрала грошові кошти у розмірі 42500 грн., що також є спільною сумісною власністю.

Незаконними діями відповідач позбавила його законного права користуватися та розпоряджатися майном, що також належить йому на праві спільної сумісної власності. У порушення норм чинного законодавства протиправно змінила місце постійного проживання дитини

У результаті вказаних дій ОСОБА_1 йому завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 30000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 основний позов підтримав, не визнав зустрічний позов, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додав, що позивачка не має можливості користуватися належною їй часткою у квартирі, тому претендує на компенсацію її вартості. Звернення до суду із позовом про стягнення грошової компенсації є повторним. У грудні 2013 року позивачка у зв'язку із домовленістю із відповідачами щодо виплати компенсації залишила свою позовну заяву без розгляду, однак останніми жодних дій вчинено не було.

Щодо зустрічного позову, то відповідачем не вірно визначено предмет позову, який не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала, пояснила, що у 2006 році вони приватизували у рівних частинах спірну квартиру. З 1998 року вона в ній не проживає. Будь-яких перешкод у користуванні ОСОБА_1 спірною квартирою вона не чинила, не хотіла, щоб та залишала квартиру.

Уточнила, що у 2013 році позивачка вивезла з квартири все спільне майно.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, підтримав пояснення дані ОСОБА_7 Додав, що між ними та позивачкою існувала домовленість щодо викупу частки квартири за 50000 грн., після вона збільшила до 137 000 грн., на таку суму він не погоджується.

Відповідач ОСОБА_3 первісні позовні вимоги не визнав, підтримав зустрічний позов, пояснив, що до вивозу майна у квартирі не змінювалися замки, тому позивачка мала можливість проживати у квартирі та користуватися кімнатою 12 кв.м

Вважає, що оскільки він є співвласником майна, придбаного за час проживання у шлюбі, то має право на компенсацію вартості його ? частини.

Представник позивача ОСОБА_8 первісні позовні вимоги не визнав, підтримав зустрічний позов, пояснив, що відповідачі дають позивачці право та можливість проживати і користуватися спірною квартирою, однак вона не бажає. Вважає, що за таких обставин ОСОБА_1 не має права на виділ своєї частки та сплату компенсації.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідачів, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з ч.2 цієї ж статті, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про правов алсності на житло ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 рівних долях на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1

Право власності сторін по даній справі на вищевказану квартиру зареєстровано у Броварському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до технічного паспорту квартира № 75 є двокімнатною житловою площею 30,9 кв. м, загальною 51,1 кв. м.

Згідно із довідкою форми № 3 від 15.01.2014 року у квартирі № 75 за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_9

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі.

Від спільного подружнього життя в них народилася дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2013 року шлюб розірвано.

З метою встановлення вартості ? частки спірної квартири та визначення можливості виділу у натурі ? частки квартири АДРЕСА_1 судом призначалася будівельно-технічна експертиза.

Так, з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 0982 від 29.10.2014 року, складеного судовим експертом Київської незалежної судово-експертної діяльності Бойко М.В. вбачається, що вартість ? частки квартири складає 137216 грн.; виділ у натурі ? частки квартири згідно із діючими вимогами нормативних документів у галузі будівництва не вбачається можливим, оскільки виходячи з умов виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю неможливо виконати пункти ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення.

Заперечуючи проти вимог про стягнення грошової компенсації вартості ? частки квартири відповідачами не було жодним чином спростовано, що виділ у натурі ? частки технічно неможливий.

Крім того, судом враховується, що право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених основних вимог про стягнення грошової компенсації, так як це є правом учасника спільної часткової власності. Дійсна вартість ? частки підтверджена належним доказом, а тому стягненню із відповідачів у рівних частинах підлягає сума у розмірі 137216 грн.

Відповідно до положень абз. 3 ч.2 ст.364 ЦК України, суд також приходить до висновку про припинення права власності ОСОБА_1 на ? частку у спільній частковій власності на спірну квартиру та визнання за відповідачами у рівних частинах права власності на ? частку вищевказаного нерухомого майна.

Заявляючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 посилається на ту обставину, що ОСОБА_1 протиправно вивезла все спільне майно подружжя, а тому на його користь підлягає стягненню грошова компенсація його вартості та завдана моральна шкода.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що бачила як ОСОБА_1 виїжджала із спірної квартири та грузила майно до автомобіля, яке саме їй не відомо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи питання по суті зустрічного позову, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на ті обставини, що він є необґрунтованим та недоведеним. При цьому позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості майна, що є у спільній сумісність власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не регулюються нормами ст. ст. 141, 155, 161 СК України та нормами цивільного законодавства, на які здійснює посилання відповідач ОСОБА_3

Останнім не доведено факту наявності, переліченого у зустрічному позові майна та його перебування у спільній сумісній власності. Наявність майна чи його протиправне вивезення у даному випадку не може бути підтверджено показами свідка, так як вказані обставини повинні бути підтверджені іншими засобами доказування.

Вимоги щодо стягнення моральної шкоди, в порядку ст. 1167 ЦК України також є необґрунтованими та безпідставними.

У порядку ст. 88 ЦПК України стягненню із відповідачів на користь позивачки підлягають понесені нею витрати по сплаті судового збору по 338,83 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

основний позов задовольнити

Стягнути із ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 податковий номер НОМЕР_2, ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_3 у рівних частинах з кожного на користь ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_4 грошову компенсацію вартості ? частки у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1, що становить 137216 (сто тридцять сім тисяч двісті шістнадцять) грн.

Стягнути із ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 податковий номер НОМЕР_2, ОСОБА_4 податковий номер НОМЕР_3 у рівних частинах з кожного на користь ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_4 судовий збір у розмірі по 338 (триста тридцять всім) грн. 83 коп. з кожного.

Припинити право власності ОСОБА_1 на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках за кожним право власності на належну ОСОБА_1 ? частку квартири АДРЕСА_1.

у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про компенсацію вартості майна та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко