Головуючий у першій інстанції: Кочко В. К.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:
головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,
суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,
при секретарі: Сілукової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

27 травня 2014 року КЕВ м. Одеси звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому вказував, що у 2008 році відбувався розподіл квартир у будинку АДРЕСА_1 , який розглядався і погоджувався на засіданні житлової комісії Одеського гарнізону 03.07.2008 р.(протокол №6). На даному засіданні квартира АДРЕСА_2 була розподілена майору ОСОБА_6 .. Після того, як він відмовився від цієї квартири, на засіданні житлової комісії 24.05.2009 р. (протокол №19) спірну квартиру виділено підполковнику ОСОБА_5
ОСОБА_5 , отримавши ордер на спірне житлове приміщення, не зміг вселитися до нього, оскільки туди заселився ОСОБА_1 без будь-яких правових підстав.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України, у штабі Південного оперативного командування, у м. Одесі, з 2003 року по березень 2012 року. Звільнений у запас зі збройних сил України 30 березня 2012 року у зв`язку зі скороченням штатів та реформуванням ЗС України.
Командувачем військами Південного оперативного командування 17 листопада 2006 року рапорт ОСОБА_1 був задоволений, та прийнято рішення про надання службового житла.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною та дітьми самоправне зайняв житлове приміщення, позивач просив суд виселити їх без надання їм іншого жилого приміщення.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву, у якій позов підтримав, просив слухати справу у його відсутності.
Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву, у якій позов не визнала, просила суд слухати справу у її відсутності.
Прокурор у судовому засіданні вважав, що у позові слід відмовити.
Треті особи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про час та місце слухання справи.
Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.
На дане рішення КЕВ м. Одеси приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.
Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з правомірності вселення відповідачів у житлове приміщення.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.
У судовому засіданні встановлено наступне.
Спірна квартира АДРЕСА_3 має статус службової, про що згідно вимог ст. 118, 122 ЖК України Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 31.08.09р. прийнято рішення № 533 про виділення службової квартири.
Відповідно ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.
Ст. 122 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Згідно вимог ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.
Так, висновок суду щодо правомірності заселення відповідачів на підставі «дозволу» не відповідає вимогам ЖК України.
Військовослужбовцям надаються службові житлові приміщення за місцем проходження ними військової служби із відомчого службового житлового фонду Міністерства оборони в порядку, визначеному Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом МОУ № 737 від 30.11.11р., що діє на теперішній час, а на момент виникнення спору діяла аналогічна Інструкція, затверджена наказом МОУ № 577 від 06.10.06р.
У 2008 році здійснювався розподіл квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно діючого на той час законодавства (п. 2.6 Інструкції) розподіл службових квартир проходив: 1) за рішенням командира військової частини за погодженням з квартирно-експлуатаційним органом; 2) за погодженням житлової комісії Одеського гарнізону, яка згідно наказу МОУ від 11.09.07р. № 517 здійснює контроль за розподілом житлової площі у гарнізоні (шляхом розгляду на відкритому засіданні та прийняттям рішення відкритим голосуванням представників всіх військових частин Одеського гарнізону), відповідно рішення саме цього органу передує затвердженню начальником гарнізону; 3) за затвердженням „списку розподілу" службового житла начальником гарнізону; 4) за оформленням спеціального ордера виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради, який згідно ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в надане службове житлове приміщення.
Розподіл квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розглядався і погоджувався на засіданні житлової комісії Одеського гарнізону 03.07.08р. (протокол № 6).
На даному засіданні квартира АДРЕСА_2 у зазначеному будинку була розподілена майору ОСОБА_6 (в/ч НОМЕР_1 ). В подальшому, під час оформлення документів для отримання ордеру ОСОБА_6 відмовився від отримання цієї квартири. Квартири зазначеного будинку, від яких відмовились військовослужбовці, за рішенням командувача Південного ОК було перерозподілено іншим військовослужбовцям в якості службових. Зокрема, на засіданні житлової комісії Одеського гарнізону 24.05.09р. (протокол № 10) спірну квартиру розподілено підполковнику ОСОБА_5 .
Згідно вимог ст. 118, 122 ЖК України Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 31.08.09р. прийнято рішення № 533 про виділення службової квартири, згідно якого 04.09.09р. видано ордер № 92 ТР на службове житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_5 та членів його сім`ї (жінка ОСОБА_7 , сини: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) 16.09.09р. ОСОБА_5 та члени його сім`ї на підставі ордеру були зареєстровані за адресою знаходження службової квартири.
ОСОБА_5 , отримавши ордер на спірне житлове приміщення, не зміг вселитися до нього, оскільки туди заселився ОСОБА_1 без будь-яких правових підстав.
Відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу у штабі управління Південного оперативного командування та знаходився на обліку військовослужбовців, потребуючих поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні. ОСОБА_1 пояснив, що заселився у службову квартиру АДРЕСА_3 на підставі наряду на квартиру, виданому КЕВ м. Одеси та протокольного рішення № 2 від 09.02.09р. житлової комісії штабу та управління Південного оперативного командування. Але будь-які рішення цих органів носять рекомендований характер, а не правоустановчий.
Питання щодо розгляду і погодження розподілу квартири ОСОБА_1 до порядку денного засідань житлової комісії Одеського гарнізону ніколи не включалось. Рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та рішення житлової комісії штабу та управління Південного ОК, тобто військової частини, де він проходить військову службу, з цього приводу не має юридичної сили без погодження гарнізонної житлової комісії та дозволу комісії з контролю за розподілом житла.
Відповідно без рішення житлової комісії Одеського гарнізону, погодження начальника Одеського гарнізону, без оформлення ордеру (що є єдиною підставою для вселення у житлове приміщення), незважаючи, що за цією адресою зареєстровані інші громадяни, яким дане житло розподілено компетентними органами та видано ордер, ОСОБА_1 разом із членами сім`ї (дружиною ОСОБА_2 та доньками ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ) без будь-яких на то законних підстав самовільно заселився у службову квартиру АДРЕСА_3 .
Згідно ч. З ст. 116 ЖК України: «Осіб, які самоправне зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення».
ОСОБА_1 звертався до суду щодо встановлення свого права на проживання у квартирі АДРЕСА_3 :
Овідіопольським районним судом Одеської області розглядалась справа №1521/4475/12 за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області; треті особи: ОСОБА_5 , КЕВ м. Одеси про визнання недійсним ордеру № 92 ТР від 04.09.09р., виданого Таїровською селищною радою на службову квартиру АДРЕСА_3 . Суд першої інстанції рішенням від 14.01.13р. позов ОСОБА_1 задовольнив. 19.12.13р. апеляційний суд Одеської області скасував рішення Овідіопільського районного суду від 14.01.13р. по справі № 1521/4475/12 і ухвалив нове рішення яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26.03.14р виніс ухвалу про відхилення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін рішення апеляційного суду по даній справі.
Одеським окружним адміністративним судом розглядалась справа № 2а-9040/10/1570

за позовом ОСОБА_1 до КЕВ м. Одеси, Таїровської селищної ради, Овідіопольського району

Одеської області; треті особи: ОСОБА_5 , про зобов`язання направити його квартирну

облікову справу до Таїровської селищної ради для оформлення йому ордера для вселення у

квартиру АДРЕСА_3 . Суд першої інстанції рішенням від 17.04.12р. відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . Одеський апеляційний адміністративний суд 30.04.14р. виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
ОСОБА_1 також звертався до військового прокурора Одеського гарнізону щодо порушення кримінальної справи відносно службових осіб КЕВ м. Одеси (за скоєння службового злочину при розподілі спірної квартири). Прокурорська перевірка була здійснена по даному факту двічі, але в порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутністю ознак складу злочину.
ОСОБА_1 також звертався зі спірного питання із скаргами до вищестоящих органів. Так, 24.04.14р. до КЕВ м. Одеси було доведено Південно-Східним територіальним КЕУ вказівки Головного КЕУ ЗСУ щодо вжиття заходів в судовому порядку по виселенню ОСОБА_1 із самовільно зайнятого житлового приміщення.
Таким чином в судовому порядку визначено, що є дійсним та законно виданим - ордер № 92 ТР від 04.09.09р., виданий Таїровською селищною радою на службову квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_5 , - з одного боку; з другого - не має правових підстав для видачі ордеру на дане службове житлове приміщення ОСОБА_1 , а відповідно незаконно його проживання в даному житловому приміщенні.
Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Квартирно- експлуатаційного відділу м. Одеси задовольнити.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2014 року скасувати.
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 із кв. АДРЕСА_3 , без надання іншого жилого приміщення.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г. Журавльов

О.С.Комлева