Справа №577/4277/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Лебедько М. М.
Номер провадження 22-ц/788/2243/14 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2014 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Білецького О. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Конотопський міськвиконком, Управління Держземагенства у Конотопському районі Сумської області, про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звертаючись з позовом просив суд ухвалити судове рішення, яким встановити постійний, безоплатний земельний сервітут розміром 1 м на 13,12 м, шляхом зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_5 на належній їм земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м. Конотоп не встановлювати капітальної огорожі та капітальних стін на відстані ближче 1 метра до стіни жилого будинку літера Б-1 по АДРЕСА_2, що має довжину 13,12 м і прилягає до земельної ділянки відповідачів по АДРЕСА_1 у м. Конотоп.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися але були належним чином повідомлені. Позивач звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Колегія суддів вважає за можливе не відкладати справу, розглянути її за наявними матеріалами враховуючи, що явка сторін до апеляційного суду не є обов'язковою, а позивач є інвалідом 2 групи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_3 в м. Конотоп (а.с. 85-86). ОСОБА_4, ОСОБА_5 є суміжними власниками земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.35-39,42-43). Межа земельної ділянки відповідачів проходить на відстані 50 см. від будинку позивача, що, на думку останнього позбавляє можливості належно обслуговувати його житловий будинок.

Між сторонами спору, щодо розміру та меж земельних ділянок не існує, що і підтвердили останні у судовому засіданні, ці обставини встановлені і рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15.09.2009р.(а.с.14).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, повно, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч.1 ст.212 ЦПК України, дослідив всі наявні докази в справі та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивач зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення земельного сервітуту.

Позивачем не надано суду доказів того, що нормальне використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідачів.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач повинен був звернутися до відповідачів з пропозицією про укладення договору про земельний сервітут, в якому були б зазначені умови використання земельної ділянки, а у разі відмови відповідачів укласти такий договір, позивач має право звернутися до суду.

Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що не може вважатися належною письмовою пропозицію ОСОБА_3, щодо встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту, яка була направлена 09.10.2014р. ОСОБА_5, оскільки вона направлена лише одному із співвласників суміжної земельної ділянки та вже після звернення з позовною заявою до суду (а.с.89-90).

Посилання ОСОБА_3 на те, що з пропозицією про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту він звертався до ОСОБА_4 шляхом направлення на її адресу 02.07.2014 року рекомендованого листа є сумнівними, оскільки з повідомлення про вручення поштового відправлення незрозуміло хто його отримав.

Таким чином колегія суддів, з врахуванням ст. 402 ЦК України приходить до висновку, що з метою укладення договору про встановлення земельного сервітуту, сторони не вирішували питання про укладення договору сервітуту у встановленому порядку, а оскільки порядок укладення договору сервітуту не виконаний, то звернення позивача з позовом до суду про встановлення такого сервітуту на даний час є передчасним.

Також колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо встановлення сервітуту, шляхом зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_5 на належній їм земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м. Конотоп не встановлювати капітальної огорожі та капітальних стін на відстані ближче 1 метра до стіни жилого будинку літера Б-1 по АДРЕСА_2, не відповідають положенням п. 5 ст. 403 Цивільного кодексу України, оскільки суттєво порушують права відповідачів на володіння, користування і розпорядження майном щодо якого необхідно встановити сервітут та положення земельного кодексу щодо змісту і видів земельного сервітуту.

На підставі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування заподіяних збитків.

За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

А отже позивач в разі порушення його прав щодо володіння, користування і розпорядження його майном зі сторони відповідачів, як суміжних землевласників не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом про захист своїх прав.

На час розгляду справи, про що обґрунтовано зазначив суд, позивач не надав належних доказів про створення відповідачами перешкод для обслуговування будинку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни, чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -