У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 8 січня 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в сумі 5 000 грн зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштам з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 21 травня 2013 року виникла заборгованість в сумі 29 479,73 грн. З огляду на зазначене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 29 479,73 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 29 479,73 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не має права вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з доведеності позову та з того, що відповідач із заявою про застосування позовної давності до суду не звертався.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідає вимогам закону.

Судами встановлено, що 8 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в сумі 5 000 грн зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштам. У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 не виконувала зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 21 травня 2013 року виникла заборгованість в сумі 29 479,73 грн.

При оформленні кредиту позичальник ознайомився і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується підписом ОСОБА_3 на заяві про видачу кредиту.

У заяві про надання споживчого кредиту відповідач висловила згоду з тим, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають укладений між нею і банком договір про надання банківських послуг.

У порушення умов договору, позичальник зобов'язання виконувала неналежним чином, з вересня 2008 року припинила вносити щомісячні платежі, у зв'язку з чим станом на 21 травня 2013 року виникла заборгованість в сумі 29 429,73 грн з яких: 4 111,32 грн - заборгованість за кредитом; 13 688,42 грн - заборгованість за процентам за користування кредитом; 9 800 грн - заборгованість з комісії, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов надання споживчого кредиту: 500 грн штрафу (фіксована частина) і 1 379,99 грн штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновок суду апеляційної інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Посилання ОСОБА_3 на необхідність застосування позовної давності, зокрема, з урахуванням положень п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», помилкові, так як судом апеляційної інстанції встановлено, що заяви про застосування позовної давності відповідач не робила, а заборона кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук