У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду із заявою про забезпечення позову мотивуючи свої вимоги тим, що вона 01.12.2014 року звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та виконавчого комітету Майданецької сільської ради Тальнівського району Черкаської області про визнання заповіту ОСОБА_3 посвідченого 26.07.2010 року недійсним, та визнання недійсним також свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на підставі вказаного заповіту Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 15.09.2014 року відповідачу ОСОБА_1

Зазначає, що враховуючи зміст та обсяг її позовних вимог вона просить суд про забезпечення позову, оскільки відповідач ОСОБА_1 намагається продати отриману в спадщину квартиру, що на її думку може суттєво утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду. У зв'язку з чим звертається з даною заявою до суду.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що вона (заява) не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва дійсно перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Виконавчого комітету Майданецької сільської ради Тальнівського району Черкаської області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів зазначеної справи, предметом спору між сторонами в ній є встановлення факту спільного проживання позивачки та ОСОБА_3 однією сім'єю з січня 2003 року; визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 складеного 26.07.2010 року на ім'я ОСОБА_1 та посвідченого секретарем Майданецької сільської ради Тальнівського району Черкаської області; визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.09.2014 року Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1

Як вже зазначалося вище, заявниця звернулася до суду із заявою про забезпечення свого позову та просить заборонити вчиняти будь-які дії направлені на відчуження (перехід права власності) квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 151 ЦПК України визначає, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що законодавцем в залежності від предмету спору між сторонами та правовідносин, які між ними виникли, визначено певні види забезпечення позову.

Так відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Верховний Суд України в своїй Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що заява заявниці не може вважатися такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки вид забезпечення позову обраний останньою не відповідає заявленим позовним вимогам, так як не має ніякого відношення до правовідносин, які склалися між сторонами, і його застосування чи не застосування не впливає на виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, оскільки в даному випадку вирішується лише питання про недійсність правочину, яким є заповіт і як наслідок визнання недійсним свідоцтва, яке видане на його підставі, а не визнання права власності на квартиру чи будь-якого іншого права на неї, на відчуження якої заявниця просить накласти заборону (відсутня загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в даній категорії справи з таким предметом спору), у зв'язку з чим заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, керуючись ст.ст. 3, 4, 151, 152 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко