справа № 179/579/14-ц
провадження № 2/179/262/14
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 р. Магдалинівський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Новік Д.І.

при секретарі - Кривошлик І.Ю..М.

за участю: представника позивача - Пономаренко О.Л.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою Колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним та спонукання виконання певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач КП «Магдалинівський маслозавод» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки укладеним та спонукання виконання певних дій, посилаючись на те, що 24 грудня 2007 року між сторонами - позивачем Колективним підприємством «Магдалинівський маслозавод» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 7,600 га, яка належить відповідачеві на підставі Державного акту серії І-ДП № 077605 від 29.06.2000 року, кадастровий № -01-001-0211, який зареєстрований в ДРФ центру ДЗК - 24.12.2007 року та з цього часу договір набрав чинності. 19 листопада 2013 року між сторонами був поновлений договір шляхом переукладання нового договору, як передбачено договором, строком на п'ять років. Після підписання 19 листопада 2013 року договору оренди земельної ділянки відповідач ОСОБА_2 почав перешкоджати здійсненню його державної реєстрації, а саме він як власник земельної ділянки відмовляється надати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вказана обставина є перешкодою для здійснення державної реєстрації укладеного договору оренди. На прохання надати вказаний витяг відповідач відмовляє. Позивач вважає, що відповідач власноручним підписом уклав договір оренди, прийнявши наявні у ньому умови, однак своєю відмовою надати витяг порушує умови договору. Оскільки при укладенні договору відповідач передав свою земельну ділянку по Акту прийому-передачі від 19.11.2013 року, то позивач вважає, що даний договір вважається укладеним з моменту передачі земельної ділянки. У зв'язку із чим, позивач звертається до суду і прохає визнати укладеним договір оренди земельної ділянки від 19.11.2013 року та зобов'язати відповідача надати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме вказану земельну ділянку.

У судовому засіданні представник позивача - Пономаренко О.Л., що діє на підставі довіреності від 10 червня 2011 року (а.с. 51) та від 10 червня 2014 року (а.с. 90), підтримав позовні вимоги КП «Магдалинівський маслозавод», просив суд задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, при цьому також пояснив, що вказаний договір оренди був укладений після закінчення строку дії попереднього договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем і позивач набув права користування даною земельною ділянкою по акту прийому-передачі земельної ділянки від 19.11.2013 року, тим самим частково відбулось його виконання. Крім того представник позивача зазначив, що КП "Магдалинівський маслозавод" має переважне право на оформлення орендних відносин, оскільки добросовісно використовував земельну ділянку на протязі терміну дії договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволені та пояснив, що раніше в 2007 році між ним та КП «Магдалинівський маслозавод» укладався договір оренди земельної ділянки, та по закінченню строку його дії він вирішив забрати належну йому земельну ділянку, про що повідомив позивача. Також, зазначив, що пропозицію на продовження дії договору оренди не отримував, надавши позивачеві письмову заяву про намір самостійного обробітку своєї земельної ділянки. Крім того, він вказав, що особисто кошти в рахунок оренди земельної ділянки від позивача не отримував. Вказаний договір оренди земельної ділянки від 19 листопада 2013 року і додатки до нього (розрахунки по орендній платі, акт приймання-передачі землі) він не підписував і впродовж 2013-2014 року, по закінченню попереднього договору оренди землі, належну йому земельну ділянку використовував у власних цілях, самостійно обробляючи її. Також, і на даний час він самостійно обробляє власну земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що їй відомо що між її чоловіком та позивачем в 2007 році укладався договір оренди земельної ділянки належної ОСОБА_2 і після закінчення строку його дії, її чоловік ОСОБА_2 самостійно почав обробляти земельну ділянку з 2013 року та з позивачем новий договір оренди землі не укладав. Грошові кошти в дійсності нею в розмірі 15 000 гривень у позивача отримувались, однак вони були нею повернуті, при цьому дані грошові кошти вона отримувала за передачу в оренду належної їй земельної ділянки, а не за договором оренди земельної ділянки чоловіка.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» зі змінами станом на моменту виниклих спірних правовідносин, пов'язаних з орендою землі, який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, а також нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України.

Так, земельна ділянка, розміром 7,600 га, розміщена на території Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ДП № 077605 від 29 червня 2000 року, належить відповідачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 45-46) на праві приватної власності (а.с. 19).

24 грудня 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та КП "Магдалинівський маслозавод" (а.с. 21-22, 24, 25) було укладено договір оренди земельної ділянки розміром 7,600 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ДП № 077605 від 29 червня 2000 року, який зареєстрований 18.09.2008 року Магдалинівським районним відділом ДРФ центру ДЗК. Термін дії договору 5 років (а.с. 8-19).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами

договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно п. 4.2 договору оренди укладеного між сторонами в 2007 році, по закінченню терміну дії договору, орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін шляхом переукладання. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення.

Позивач посилається на те, що 19 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки без номеру (а.с. 27-31) з додатками до нього (а.с. 32, 33, 34) розміром 7,600 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ДП № 077605 від 29 червня 2000 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем - КП "Магдалинівський маслозавод" не надано доказів щодо повідомлення орендодавця до спливу строку оренди землі у місячний або шестимісячний термін, відповідно до договору та надання орендодавцю проекту додаткової угоди. Посилання КП "Магдалинівський маслозавод" про те, що ним укладено новий договір оренди землі 19.11.2013 року, умови якого прийняв ОСОБА_2, таким чином поновивши дію договору від 24.12.2007 року є необґрунтованим, оскільки орендарем не виконано умов ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 4.2 договору оренди. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не отримував кошти в рахунок орендної плати за договором, зазначені гроші були надані позивачем його дружині - ОСОБА_4 в якості авансу по орендній платі за 2014-2016 р.р.. Вказані обставини підтверджуються заявою ОСОБА_4 та видатковим касовим ордером № 183 від 19.11.2013 року (а. с. 52-53) та поясненнями наданими нею в судовому засіданні в якості свідка.

Крім того, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини того, що в період з 2013 року по теперішній час, позивачем самостійно обробляється належна йому земельна ділянка, оскільки вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні та підтверджені довідками та відповідними актами обстеження (а.с. 69, 76). Тим самим встановлено, що земельна ділянка фактично в оренду за актом приймання-передачі від 19.11.2013 року не передавалась та не відбулось виконання договору оренди земельної ділянки від 19 листопада 2013 року в будь-якій його частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

У відповідності до ст. 125 ЗК України, ч. 5 ст. 6 Закону «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, державна реєстрація прав є обов'язковою.

Право оренди земельної ділянки відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Договір оренди земельної ділянки від 19 листопада 2013 року в порушення ст. 6 Закону України «Про оренду землі» не містить відомостей щодо державної реєстрації договору оренди, тобто вказаний договір вважається неукладеним, при цьому неукладений договір не породжує для його сторін прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення при його документальному оформленні.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію.

Згідно до ст. 90 Земельного Кодексу України, яка регламентує права власників земельних ділянок власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Стаття 93 того ж Кодексу дає поняття «Права оренди земельної ділянки», згідно якої право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. При цьому земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам, за короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років.

Відмічено, що Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи і відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 407 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач).

Згідно до ст. 408 ЦК України строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років.

Відповідно до ст. 412 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється також у разі спливу строку, на який було надано право користування, а також може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферта) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту переданім відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Тому, з урахуванням викладеного, проаналізувавши викладені норми Закону, дослідивши докази по справі, врахувавши положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а також ненадання позивачем доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, відсутність повідомлень з боку позивача на адресу відповідача про бажання продовжити строк дії попереднього договору оренди землі, суд вважає, що договір оренди земельної ділянки 19 листопада 2013 року між сторонам не було укладено, його виконання не відбувалось, земельна ділянка в оренду не передавалась, тим самим наявні всі законні підстави для відмови в задоволені позовних вимог КП «Магдалинівський маслозавод» про визнання договору укладеним та зобов'язання відповідача надати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202-205, 207, 214, 241, 407, 408, 412, 626-629, 638, 639, 640, 759 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 57-66, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог Колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» про визнання договору укладеним та спонукання виконання певних дій - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі проголошення рішення у відсутності особи, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий : суддя Д.І. Новік