Справа № 653/3008/14-ц
Провадження № 2/653/961/14
РІШЕННЯ

іменем України

"26" листопада 2014 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,

при секретарі - Мустафаєві Ф.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 21.10.2005 року між Приватбанком і відповідачем був укладений договір №б/н, за яким відповідач 21.10.2005 року отримала кредит у сумі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору останній складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Відповідно до п.9.12 Умов надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 09.09.2014 року загальна заборгованість відповідача за кредитом з урахуванням суми яка стягнута за рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04.12.2007 року складає 20824 грн. 84 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі, посилаючись на ст.ст. 526-530,1049,1050,1054 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Романенко Т.М. підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Наполягає на їх задоволенні. Крім того пояснила суду, що відповідач, підписуючи заяву про отримання кредитних коштів, підтвердив свою згоду з умовами надання та повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, вказує, позов заявлено з пропуском строку позовної давності, у зв'язку з чим наполягає на застосуванні наслідків ст. 257 ЦК України, відмовивши позивачеві у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ЗАТ «Приват Банк» та ОСОБА_1, укладено кредитний договір № б/н від 21.10.2005 року, за яким відповідач цього ж дня отримала кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки

Згідно п.9.12. Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

Пунктом 5.3 Правил встановлено, що строк і порядок погашення по кредиту по платіжним карткам з визначеним мінімальним обов'язковим платежем наведений у пам'ятці клієнта і включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості по кредиту.

За змістом розділу 2 Умов мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя картки, які щомісячно підлягають сплаті протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, які складаються з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості по кредиту.

Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для держателів платіжних карт, які здійснюють операції по кредитним схемам.

Оскільки позичальник належним чином прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, у нього станом на 09 вересня 2014 року виникла заборгованість у вказаному позивачем розмірі по певним позиціям. При цьому дана сума вказана з урахуванням суми яка стягнута за рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04.12.2007 року.

Зазначені правовідносини сторін регулюються ст.ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 укладаючи договір, погодилася з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява про надання кредиту, умови надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою підписані нею, однак не належним чином виконувала умови договору, у зв'язку з чим станом має заборгованість у розмірі 20824 грн. 84 коп.

Однак позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Така ж позиція висловлена і Верховним Судом України в постанові №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, яка за приписами ч.1ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, у постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року Верховний суд України висловив правову позицію стосовно того, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України).

Кредитним договором № б/н від 21.10.2005 року, укладеним між сторонами, виконання зобов'язань визначено у вигляді щомісячних платежів, розрахунок яких наведено у заяві про отримання кредитних коштів. Строк договору визначено п.9.12 Умов надання банківських послуг який складає 12 місяців з моменту підписання. При цьому сторони визначили порядок та умови пролонгації даного договору, визначивши, що якщо протягом терміну дії договору жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

З доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що умовами укладеного між сторонами договору встановлені окремі самостійні частини зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитним коштами, які деталізують обов'язок позичальника сплачувати їх частинами у певні строки.

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом 14 жовтня 2014 року, банк пропустив встановлений законом строк позовної давності, про застосування якої відповідачем в ході розгляду справи було подано письмову заяву.

За таких обставин, суд вважає, що заявлені банком позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі у зв'язку з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі.

Позивач не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин для пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 11 ч. 11 п. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно з приписами п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Судом враховане, що згідно з умовами кредитного договору цей договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договору. При цьому суд вважає, що положення цього договору не можна вважати таким, що сторони домовилися про збільшення строку позовної давності (ст. 259 ЦК України) - сама по собі умова договору про його дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії кредитного договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг позовної давності відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку.

Судом встановлено, що згідно із договором права та обов'язки між позивачем та відповідачем виникли 21.10.2005 року, строк виконання обов'язків відповідача настав 07.08.2007 року, з даної дати у позивача виникло право звернутися до суду та вимагати від відповідача виконання обов'язків за договором кредиту. Протягом трьох років позивач мав право звернутися для захисту свого права за позовом до відповідача у суд. Строк позовної давності закінчився 07.08.2010 року.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 264, 525, 526, 530, 257, 1049, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212, 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

На рішення суду протягом 10 днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд.

Суддя: Н.Б. Венглєвська