Справа № 462/6051/13 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/4347/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ПАТ «УкрСиббанк» Івасенко С.М., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «УкрСиббанк» борг за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.01.2008 року в сумі 46148,62 доларів США 62 центи, що за курсом НБУ станом на 17.07.2013 року становить 368 865,91 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на такі обставини:

15 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року - ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_5 кредит в іноземній валюті в сумі 24600,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 13 січня 2023 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,90 % річних. Погашення кредиту мало відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, а погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору - з 01 по 15 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Для забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим Кредитним договором було укладено Договір поруки № 170693 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3. Пунктом 1.4. вищевказаного Договору поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору. Згідно з п. 1.3 договору поруки Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі, що і Позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов'язань - в повному обсязі. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі. Проте, відповідач ОСОБА_5 всупереч умов кредитного договору, не здійснив платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Пунктом 4.1 Кредитного договору за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісії, позивач має право вимагати від відповідача додатково сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Таким чином станом на 17.07.2013 року заборгованість ОСОБА_5 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, становить 46 148 доларів США 62 центи, що за курсом НБУ станом на 17.07.2013 року становить 368 865,91 грн. Станом на момент подачі позовної заяви до суду відповідачі свої зобов'язання, щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконують. Просить суд позов задовольнити.

Відповідачка за первісним позовом - ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним договір поруки № 170693 від 15.01.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та нею. В обґрунтування зазначених вимог посилається на те, що вона ніколи не укладала з позивачем АКІБ «УкрСиббанк» договору поруки. Підпис від її імені на договорі поруки № 170693 між АТ «УкрСиббанк» та нею - ОСОБА_3 було вчинено невідомою їй особою та волевиявлення на таке укладення договору у неї не було. Зважаючи на те, що оспорюваний договір вона ніколи не підписувала, його слід визнати недійсним у зв'язку із відсутністю вільного волевиявлення та невідповідності цього правочину її внутрішній волі. Відповідно до висновку № 4910 від 07.03.2012 року судово-почеркознавчої експертизи, що проводилася Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз встановлено, що вона - ОСОБА_3 не підписувала договору поруки № 170693 від 15.01.2008 року, а підпис від її імені виконано іншою особою із намаганням наслідувати її підпис. Радехівським районним судом Львівської області матеріали, що свідчать про підробку невстановленою особою підпису ОСОБА_3 на договорі поруки № 170693 від 15.01.2008 року спрямовано до Франківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області. Просить суд зустрічний позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним - відмовлено.

Рішення суду оскаржили Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» вважає оскаржуване рішення в частині відмови у задоволені його позову необґрунтованим та таким, що, ухвалене з неповним дослідженням всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд, при вирішенні позову Банку надав оцінку не всім доказам, не навів мотиви чому одні докази були прийняті до уваги, а інші - ні. Вказує на те, що ОСОБА_3 проти позову заперечила, оскільки взагалі не підписувала договір поруки. Як на підтвердження даного факту, послалась на копію висновку № 4910 судової почеркознавчої експертизи, яка проводилась на виконання ухвали іншого суду. Однак, районний суд не вправі обґрунтовувати своє рішення висновком експертизи, отриманим іншим судом (або цим же судом) при розгляді іншої справи. Тому даний висновок експертизи міг розглядатися лише як письмовий доказ. Крім цього, строк позовної давності не сплив, відтак у суду були відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Просить змінити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року, а саме позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю, а в частині відмови у задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки недійсним - залишити без змін.

Апелянт - ОСОБА_3 вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду дослідженим обставинам справи. Зокрема, звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем за зустрічним позовом пропущений строк позовної давності, а тому в силу ч. 4. ст. 267 ЦК України в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Однак строк позовної давності для звернення до суду з зустрічним позовом необхідно відраховувати з березня 2012 року, а отже зустрічний позов подано в межах строку позовної давності. Окрім того, вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що 15.01.2008 року Договір поруки № 170693 між ПАТ «УкрСиббанк» та нею було укладено, оскільки досліджені судом обставини вказують на те, що вона такого договору не укладала, а на договорі підпис від її імені здійснений іншою невідомою особою, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4910 від 07.03.2012 року. Просить рішення Залізничного районого суду м. Львова від 28 квітня 2014 року в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову до ПАТ «УкрСиббанк» та третьої особи ОСОБА_5, про визнання недійсним договору поруки скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на ПАТ «УкрСиббанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк» Івасенко С.М., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» слід задовольнити частково, а скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в позові АКІБ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що в силу ч. 4. ст. 267 ЦК України первісним позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки з вимогою про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку із неналежним виконанням Кредитного договору № 0 від 15 січня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 04.02.2009 року, згідно якої останні мали добровільно, у строк протягом 31 календарного дня з моменту отримання вимоги, погасити кредит, плату за кредит, прострочену заборгованість з нарахованою пенею за отриманими кредитами, шляхом внесення коштів через касу будь-якого відділення АКІБ «УкрСиббанк».

Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що в силу ч. 4. ст. 267 ЦК України нею також пропущений строк позовної давності, оскільки із «заяви про поновлення терміну на оскарження судового рішення» Радехівського районного суду від 24.06.2010 року (цивільна справа № 2-42/11), яка подана ОСОБА_3 вбачається, що їй про існування договору поруки № 170693 від 15.01.2008 року було відомо ще у червні 2010 року.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, що стверджується Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 січня 2008 року (а.с. 6-12, 13-17).

Як вбачається з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 січня 2008 року Банк надав ОСОБА_5 кредит в іноземній валюті в сумі 24 600,00 доларів США, а ОСОБА_5 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 13 січня 2023 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,90 % річних. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 15 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором № 0 від 15 січня 2008 року було укладено Договір поруки № 170693 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 15.01.2008 року, що стверджується Договором поруки № 170693 від 15.01.2008 року (а.с. 18-20).

Згідно Висновку судової почеркознавчої експертизи по матеріалах цивільної справи № 2-42/11 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2012 року, підписи від імені ОСОБА_3, які містяться в графах «поручитель» на договорі поруки № 170693 від 15.01.2008 року виконано однією особою, однак не ОСОБА_3, а іншою особою, із намаганням особи-виконавця наслідувати підпис ОСОБА_3 Рукописний запис прізвища «Прижигалінська», який міститься в графі «вручено особисто», що на зворотному боці повідомлення № 2802354 від 27.12.2008 року про вручення ОСОБА_3 поштового рекомендованого відправлення - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 72-80).

Згідно «Вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку із неналежним виконанням Кредитного договору № 0 від 15 січня 2008 року АКІБ» від 04.02.2009 року «УкрСиббанк» звернувся до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з вимогою добровільно, у строк протягом 31 календарного дня з моменту отримання вимоги, погасити кредит, плату за кредит, прострочену заборгованість з нарахованою пенею за отриманими кредитами шляхом внесення коштів через касу будь-якого відділення АКІБ «УкрСиббанк». В разі непогашення всього боргу поверненню підлягає весь кредит достроково на 32 день з дня отримання цієї Вимоги» (а.с. 130).

Згідно довідки - розрахунку станом на 17.07.2013 року вбачається, що 15.09.2008 року відповідачем ОСОБА_5 було проведено останній платіж по погашенню заборгованості за наданий кредит (а.с. 21).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, процентів - плати за кредит та неустойки, у разі її нарахування (пункт 7.8 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 13 січня 2023 року (пункти 1.2.2. кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - згідно термінів та розмірів, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (пункт 1.2.2 кредитного договору; графік погашення кредиту - Додаток № 1) і для процентів за користування кредитом (пункт 1.3.4. кредитного договору) (а.с. 6-12).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_5 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з 15 жовтня 2008 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором з кінцевим строком повернення кредиту - не пізніше 13 січня 2023 року. У свою чергу Банк звернувся до суду з позовом до нього 07 серпня 2013 року.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Проте будь-які докази, які б підтверджували вручення ОСОБА_5 «Вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку із неналежним виконанням Кредитного договору № 0 від 15 січня 2008 року АКІБ» від 04.02.2009 року, яку нібито АКІБ «УкрСиббанк» надсилав відповідачу - позичальнику, суду не надано.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки з вимогою про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку із неналежним виконанням Кредитного договору № 0 від 15 січня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 04.02.2009 року, - ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (13 січня 2023 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі - тіло кредиту та нараховані проценти, в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

На підставі викладеного та у відповідності до розрахунку заборгованості, до стягнення підлягає 20490 дол. США з яких 4932 дол. США (36 х 137= 4932; 7945 - 3013,09 = 4932) - прострочена заборгованість по тілу кредиту ( в межах строку позовної давності з 15 липня 2010 року по 15 липня 2013 року) та 15558 дол. США (20490 - 4932) - тіло кредиту, помісячна сплата якого згідно графіку встановлена після 15 липня 2013 року та вимоги про дострокове повернення кредиту (а.с. 21-22).

Сума заборгованості по процентах відповідно становить 13083,12 дол. США (19140,20 - 6057,08 /проценти нараховані до 15 липня 2010 року/ = 13083,12) (а.с. 22-28).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 4.1) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожний день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже до стягнення за період з серпня 2012 року по липень 2013 року підлягає 618,82 дол. США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та 1621,82 дол. США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом:

серпень 2012 року - 3425 : 364 х 30 х 15% = 42,34; вересень 2012 року - (3425 + 137= 3562) 3562 : 364 х 30 х15% = 44,04; жовтень 2012 року - 3699 : 364 х 31 х 15% = 47,25; листопад 2012 року - 3836 : 364 х 30 х 15% = 47,42; грудень 2012 року - 3973 : 364 х 31 х 15% = 50,75; січень 2013 року - 4110 : 364 х 31 х 15% = 52,50; лютий 2013 року - 4247 : 364 х 28 х 15% = 49; березень 2013 року - 4384 : 364 х 31 х 15% =56; квітень 2013 року 4521 : 364 х 30 х 15% = 55,89; травень 2013 року - 4658 : 364 х 31 х 15% = 95,50; червень 2013 року 4795 : 364 х 30 х 15% = 55,33; липень 2013 року - 4932 : 364 х 31 х 15% =58,50. Всього 618,82 дол. США;

липень 2012 року (8477 + 381,51) 8858,51 : 364 х 31 х 15% = 113,17; серпень 2012 року (8858,51 + 383,32) 9241,83 : 364 х 30 х 15% = 114,25; вересень 2012 року (9241,83 + 372,52) 9614,35 : 364 х 30 х 15% =118,86; жовтень 2012 року (9614,35 + 386,86) 10001,21 : 364 х 31 х 15% = 127,76; листопад 2012 року (10001,21 + 376,02) 10377,23 : 364 х 30 х 15% = 128,29; грудень 2012 року (10377,23 + 390,23) 10767,46 : 364 х 31 х 15% = 137,55; січень 2013 року (10767,46 + 392,10) 11159,56: 364 х 31 х 15% = 142,56; лютий 2013 року (11159,56 + 355,67) 11515,23: 364 х 28 х 15% = 132,87; березень 2013 року (11515,23 + 395,62) 11910,85 : 364 х 31 х 15% = 152,16; квітень 2013 року (11910,85 + 384,54) 12295,39 : 364 х 30 х 15% = 152; травень 2013 року (12295,39 +399,14 ) 12694,53 : 364 х 31 х 15% = 151,36 ; червень 2013 року (12694,53 + 387,81) : 364 х 30 х 15% = 151. Всього 1621,82 дол. США.

Загальна сума боргу по заявленому позову, яка підлягає до задоволення, становить 35 813,76 дол. США, що по курсу НБУ становить 286 259,38 грн. Сума у гривневому еквіваленті вказана в межах заявлених позовних вимог за офіційним курсом НБУ станом на 17 липня 2013 року, згідно якого курс долара США до гривні становив 7,9929 грн., на чому настоював Банк у позовній заяві та посилається в апеляційній скарзі.

Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з Висновку судової почеркознавчої експертизи по матеріалах цивільної справи № 2-42/11 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2012 року, згідно якого підписи від імені ОСОБА_3, які містяться в графах «поручитель» на договорі поруки № 170693 від 15.01.2008 року виконано однією особою, однак не ОСОБА_3, а іншою особою, із намаганням особи-виконавця наслідувати підпис ОСОБА_3, а також, що рукописний запис прізвища «Прижигалінська», який міститься в графі «вручено особисто», що на зворотному боці повідомлення № 2802354 від 27.12.2008 року про вручення ОСОБА_3 поштового рекомендованого відправлення, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, - але оскільки із «заяви про поновлення терміну на оскарження судового рішення» Радехівського районного суду від 24.06.2010 року (цивільна справа № 2-42/11), яка подана ОСОБА_3 вбачається, що про існування договору поруки № 170693 від 15.01.2008 року їй було відомо ще у червні 2010 року, суд прийшов до висновку, що останньою пропущений строк позовної давності.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

За положеннями ч. 2 ст. 267 ЦПК України вимоги про захист порушеного права приймаються судом незалежно від закінчення позовної давності.

Відповідно до викладених вимог закону, суд має розглянути спір по суті та у разі, коли на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск позовної давності.

Необхідно зазначити, що висновок експертизи може бути доказом у справі, а саме висновком експертизи, лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду за правилами ЦПК України відповідними судово-експертними установами. В інших випадках вона оцінюється як письмові докази в порядку ст. 212 ЦПК України.

Вирішуючи такі спори, суди з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати клопотання про призначення експертизи.

Сторони під час слухання справи в суді першої інстанції не заявляли клопотання про призначення експертизи, а в апеляційної інстанції такого бажання також не виявили.

На підставі викладеного, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним необхідно відмовити.

У відповідності з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою наведено у ст. 554 ЦК України. Так, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання про припинення поруки згідно ч. 4 статті 559 ЦК слід враховувати, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Згідно пункту 2.2. договору поруки за № 170693 від 15.01.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, кредитор має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов'язковими до виконання Поручителем на 10-й день з дня відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

За змістом пункту 3.1. вищевказаного Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

З матеріалів цивільної справи № 2-42/11 Радехівського районного суду вбачається, що у відповідності до п. 2.2. договору поруки ОСОБА_3 Банком було пред'явлено вимогу про погашення заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконання боржником - ОСОБА_5 своїх зобов'язань за Основним договором, а саме надіслано «Вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку із неналежним виконанням Кредитного договору № 0 від 15 січня 2008 року АКІБ» від 04.02.2009 року, яку остання згідно «повідомлення-розписки про вручення відправлення спецзв'язку» отримала 09 лютого 2009 року (а.с. 31, 33 цивільної справи № 2-42/11). Даною вимогою АКІБ «УкрСиббанк» запропоновано ОСОБА_3 добровільно, у строк протягом 31 календарного дня з моменту отримання вимоги погасити кредит, плату за кредит, прострочену заборгованість з нарахованою пенею за отриманими кредитами, шляхом внесення коштів через касу будь-якого відділення АКІБ «УкрСиббанк», а також вказано, що «в разі не погашення всього боргу поверненню підлягає весь кредит достроково на 32 день з дня отримання цієї Вимоги» (а.с. 130).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2012 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитом залишено без розгляду (справа № 2-41/11, а.с. 243-244).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно положення ч. 4 ст. 559 ЦК України припинення поруки презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

На підставі викладеного колегія приходить до висновку, що порука за Договором поруки № 170693 від 15.01.2008 року року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припинена, оскільки банк вимогою № 22-011/1122 від 04.02.2009 року змінив строк виконання основного зобов'язання для поручителя, відповідно до пункту 2.2. договору поруки, але в шестимісячний термін починаючи з 12 березня 2009 року до суду не звернувся.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

У зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районого суду м. Львова від 28 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Первісний позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 січня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» (тепер - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5, заборгованість в сумі 35 813,76 дол. США, що за курсом НБУ становить 286 259,38 грн., з яких 20 490,00 дол. США - заборгованість по тілу кредиту; 13 083,12 дол. США - заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом; 618,82 дол. США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 1621,82 дол. США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 3441,00 грн. - оплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.