Справа № 465/6829/13 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/6596/14 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Щербая В.П.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

10 липня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору №11-2/16600233К від 09 липня 2007 року ОСОБА_2 отримав в Банку кредит в сумі 14 680 гривень строком до 08 липня 2010 року зі сплатою 0,001% річних за користування кредитом.

ОСОБА_2 належним чином не виконував своїх зобов'язань, допустив заборгованість за кредитним договором.

З урахуванням зазначених обставин, позивач на підставі ст.ст.257, 258, 526, 549, 1050, 1054 ЦК України просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-2/16600233К від 09 липня 2007 року в сумі 39 303,67 гривень, що становить:

прострочена заборгованість по кредиту - 13 210,80 гривень;

комісія - 5 813,28 гривень;

пеня - 20 279,59 гривень (а.с.1-3).

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю вимог.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ "Універсал Банк".

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом невірно встановлено обставини справи та дано оцінку доказам, які мали істотне значення для справи. Зокрема, додані до позовної заяви додатки та матеріали справи доводять факт видачі кредитних коштів шляхом перерахунку їх згідно рахунку, виданого ПП ОСОБА_3, факт порушення зобов'язань відповідачем по виконанню умов кредитного договору та наявність заборгованості відповідача за кредитним договором.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи (а.с. 117-119), що відповідно до положень ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Універсал Банк» підлягає до часткового задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року скасуванню на підставі п.п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Універса Банк» за безпідставністю вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у Банку 09 липня 2007 року, тому відсутні підстави для їх повернення.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається з матеріалів справи, 09 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» нині ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір №11-2/1660023К, згідно умов якого Банк надав Позичальнику споживчий кредит на купівлю побутової техніки в сумі 14 680 гривень з строком повернення - 08 липня 2010 року (а.с.5-8).

Про те, що такий договір був укладений між сторонами свідчить наступні документи:

копія зведеного меморіального ордера від 09 липня 2007 року;

копія заяви-анкети ОСОБА_2 підписана останнім на отримання споживчого кредиту від 09 липня 2007 року;

копія рахунку виданого ПП ОСОБА_3 від 09 липня 2007 року;

копія акту перевірки зберігання майна переданого в заставу;

копія накладної №16600233 від 09 липня 2007 року (а.с.65-71).

Вказані документи беззаперечно вказують на те, що кредитні зобов'язання між сторонами дійсно виникли, грошові кошти в сумі 14680 гривень ОСОБА_2 були надані позивачем згідно договору №11-2/1660023 К від 09 липня 2007 року.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у Банку 09 липня 2007 року є безпідставним, необґрунтованим та надуманим.

У той же час, як убачається з умов кредитного договору №11-2/1660023 К від 09 липня 2007 року, сторони встановили строк дії договору - кінцевий строк повернення кредиту - до 08 липня 2010 року (п.1.1 Договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів для основної частини заборгованості і для процентів за користування кредитом (п.2.9.1 Договору погашення позичальником заборгованості по кредиту, процентів та винагороди здійснюється щомісячно не пізніше 8 числа наступного за звітом місяцем. Погашення заборгованості по кредиту здійснюється частинами в сумі 407,78 грн.).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК).

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов.

Згідно умов кредитного договору №11-2/1660023 К від 09 липня 2007 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі та строки, визначені Договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14 та в постанові від 06 листопада 2013 року (справа 6-11 цс 13).

Таким чином, ураховуючи, що за умовами кредитного договору №11-2/1660023 К від 09 липня 2007 року погашення кредиту, процентів та винагороди повинно здійснюватися позичальником частинами до 08 числа наступного за звітом місяцем, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування ним з 08 грудня 2007 року, у той же час, з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 10 липня 2013 року (а.с.1), тобто за межами строку позовної давності.

В суді першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав заяву про застосування позовної давності до вимог ПАТ «Універсал Банк» (а.с.49), і така заява судом першої інстанції безпідставно не була врахована при постановленні судового рішення по справі.

Відтак, зважаючи на неповажність причин пропуску ПАТ «Універсал Банк» строку позовної давності, колегія суддів відмовляє у задоволенні позову з цих підстав (сплив позовної давності).

З урахуванням зазначених обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №11-2/1660023 К від 09 липня 2007 року відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.