Справа № 683/1676/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Цимбалюка О.В.

при секретарі Поважнюк О.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Таргановського І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Житомирський маслозавод", акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок ДТП , -

в с т а н о в и в:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Житомирський маслозавод" та третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 12 листопада 2010 року близько 17 години 30 хвилин на автодорозі Н-03 Житомир-Чернівці, поблизу с. Старий Остропіль Старокостянтинівського району, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «КАМАЗ-53212» державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ "Житомирський маслозавод", допустив зіткнення з гужовим возом, яким керував батько позивачки ОСОБА_5, в результаті чого останній отримав велику кількість не сумісних з життям тілесних ушкоджень, від яких помер.

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 28 березня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ухвали апеляційного суду від 22 травня 2013 року вищевказаний вирок скасовано, звільнено його від відповідальності на підставі п "в" ст. 1 ЗУ "Про амністію" та провадження у справі закрито.

У зв'язку із втратою батька та враховуючи, що автомобіль «КАМАЗ-53212» державний номерний знак НОМЕР_1, належить ПАТ "Житомирський маслозавод", а ОСОБА_4 на час ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ "Житомирський маслозавод", позивачка просить стягнути з товариства 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача і понесені судові витрати.

Позивачка та її представник в судовому засіданні збільшили позовні вимоги у зв'язку з позицією не визнання відповідачем позову та просили стягнути з ПАТ "Житомирський маслозавод", позивачка просить стягнути з товариства 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачка не надала ніяких доказів в підтвердження завданої їй моральної шкоди у визначеному їй розмірі. Крім того під час розгляду справи позивачка не подавала позовної заяви про відшкодування шкоди. Також зазначає, що віз, яким керував ОСОБА_5 не був обладнаний ліхтарями білого та червоного кольору, що свідчить про порушення п. 7.7 ПДР Правил дорожнього руху.

Судом за клопотанням представника ПАТ "Житомирський маслозавод" було залучено до розгляду в якості відповідача АТ "Українська пожежно-страхова компанія", оскільки автомобіль «КАМАЗ-53212» державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ "Житомирський маслозавод" застрахований у АТ "Українська пожежно-страхова компанія", що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який на час ДТП був чинний.

Суд заслухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-ІV), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з положеннями ст. 22 Закону № 1961-ІV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.1188 ч.1 п.1 цього ж Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначають, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом чи іншим об'єктом, іншим суб'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ч. 5 цієї ж статті Закону вказує, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдану внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказує на те, що згідно п. 4 джерелом підвищення небезпеки належить визнавати будь яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому прояві їх шкідливих властивостей.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела.

Судом об'єктивно встановлено, що 12 листопада 2010 року близько 17 години 30 хвилин на автодорозі Н-03 Житомир-Чернівці, поблизу с. Старий Остропіль Старокостянтинівського району ОСОБА_4, керуючи автомобілем «КАМАЗ-53212» державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ "Житомирський маслозавод", допустив зіткнення з гужовим возом, яким керував батько позивачки ОСОБА_5, в результаті чого останній отримав велику кількість не сумісних з життям тілесних ушкоджень, від яких помер. Вироком Старокостянтинівського районного суду від 28 березня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ухвали апеляційного суду від 22 травня 2013 року вищевказаний вирок скасовано, звільнено його від відповідальності на підставі п "в" ст. 1 ЗУ "Про амністію" та провадження у справі закрито.

Дані обставини підтверджуються матеріали кримінальної справи № 1-152/11

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сестра позивачки ОСОБА_6 суду повідомила, що ОСОБА_1 проживала разом з батьком в с. Мартинівка Старокостянтинівського району, коли відбулось ДТП то стан здоров'я сестри погіршився, оскільки до цього вона проходила лікування від туберкульозу, у зв'язку зі смертю батька вона зазнали сильних душевних хвилювань. Зазначила, що неодноразово, оскільки працює медсестрою, надавала медичну допомогу ОСОБА_1

Відповідно до договору № 000144-187 від 06 квітня 2010 року, автомобіль «КАМАЗ-53212» державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ "Житомирський маслозавод" застрахований у АТ "Українська пожежно-страхова компанія" строком дії до 06 квітня 2010 року на умовах визначених договором та було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВЕ № 3149986.

Згідно зі ст. 22 Закону потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного в п. 9.3 ст. 9 Закону ( 51000 грн.). Різницю між сумою відшкодування, визначену судом, та сумою, яка повинна бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Ліміт відповідальності страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» щодо відшкодування моральної шкоди становить 2550 грн. (51000 х 5 : 100 = 2550).

Суд вважає доведеними вимоги позивачки щодо відшкодування їй відповідачами моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-ІV, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода у зв'язку з втратою батька, тому таку шкоду має відшкодувати ПАТ "Житомирський маслозавод", як власник джерела підвищеної небезпеки та АТ "Українська пожежно-страхова компанія" за умовами договору страхування.

Вирішуючи питання стосовно розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" де вказано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з'ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру

На відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи конкретні обставини справи, вважає за необхідне стягнути 30 000 грн.

Розподіляючи судові витрати по справі, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 56, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 22, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" на користь ОСОБА_1 27 450 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 2 550 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" на користь держави 222 грн. 05 коп. судового збору.

Стягнути з акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь держави 20 грн. 65 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя