№2/631/829/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року смт ОСОБА_1

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Марюхни Л.А.

при секретарі Великородній Л.Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області про визнання правочину дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернулася з позовом ОСОБА_2, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай), укладений 14 листопада 1998 року між нею та ОСОБА_3, який помер 28 квітня 1999 року, в звязку з тим, що сторонами за договором купівлі-продажу фактично були виконані всі умови договору, але не відбулося нотаріальне посвідчення договору, а також визнати за позивачем право на земельну частку (пай), яка була предметом договору.

В судове засідання сторони не зявилися. Позивач, ОСОБА_2, надала до суду заяву, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести без її участі.

Відповідач по справі, Нововодолазька районна державна адміністрація Харківської області, надала до суду заяву, в якій попросила справу розглядати без участі представника, та зазначила, що проти задоволення позову не заперечує.

Суд, розглянув заяви позивача та відповідача по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до сертифікату на право на земельну частку /пай/ серія ХР № 0226038, виданого 11 лютого 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів за № 38 від 11 лютого 1998 року, належало право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ,,Комінтерн,, розміром 6,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/.

Судом встановлено, 14 листопада 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай), розміром 6,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Комінтерн». Підписанням договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Судом встановлено, на виконання умов договору позивач передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень, а ОСОБА_3 передав позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0226038, зареєстрований 11 лютого 1998 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №38. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 зобов'язувався зареєструвати його, у встановленому законом порядку, у нотаріуса, в місячний строк, з моменту підписання.

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ОСОБА_3 з проханням у встановленому законом порядку зареєструвати договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі, але останній постійно переносив дату візиту до нотаріуса, посилаючись на погане самопочуття, а 28 квітня 1999 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується довідкою № 803, виданою 28 жовтня 2014 року Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, та актовим записом про смерть №28 від 01.05.1999 року.

Суд зазначає, сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія ХР № 0226038 від 11 лютого 1998 року з моменту укладення договору купівлі-продажу права на земельну частку /пай/ знаходився у позивача. В подальшому, після смерті ОСОБА_3 позивачем сертифікат був загублений при невизначених обставинах.

Згідно до ст.224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Судом встановлено, позивач придбала право на земельну частку /пай/ розміром 6,15 в умовних кадастрових гектарах у ОСОБА_3 відповідно до діючого на той час законодавства, а саме: Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст. 3 якого визначала, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави.

Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування, та обміну.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2.); договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку (п.2.3.).

Суд зазначає, за таких обставин, коли позивач передала гроші за куплене нею право на земельну частку /пай/, ОСОБА_3 передав позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай), то на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, відбулося повне викнонання договору купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай), розміром 6,15 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Комінтерн». Отже, право власності на земельну частку /пай/, придбане позивачем у ОСОБА_3, підлягає захисту шляхом визнання за позивачем цього права та визнання правочину дійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року N3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3,сторонами за договором купівлі-продажу фактично виконані всі умови договору, але не відбулося нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 17 розділу Х Перехідних положень ЗК України- сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. При цьому, у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) відповідні зміни, як-то дані про особу, якій передано право на земельну частку (прізвище, ім'я, по батькові громадянина або назва юридичної особи, місце проживання або місцезнаходження), підстава передачі права на земельну частку (договір купівлі-продажу, дарування, заповіт тощо) мають бути внесені до сертифіката відповідною районною державною адміністрацією, якою видано сертифікат.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток/паїв/, право на земельну частку /пай/ мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку /пай/.

Відповідно до статті 2 вищезазначеного закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку/пай/, є сертифікат на право на земельну частку /пай/, виданий районною /міською/ державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/ також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом.

Право власності на землю гарантується Конституцією України, яке набувається та здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом.

Враховуючи заяву, що надана відповідачем по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, між позивачем та ОСОБА_3 відбулося повне виконання договору купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай), у звязку з чим суд вважає за доцільне визнати правочин дійсним та визнати за позивачем право на земельну частку (пай), яка була предметом договору.

Керуючись ст. ст. 3, 5-11, 57-66, 114, 159, 174, 175, 212-215, 218, ЦПК України, ч. 2 ст. 47, ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963р.), Порядком посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай), розміром 6,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Комінтерн», серії ХР №0226038, зареєстрованого 11 лютого 1998 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 38, укладений 14 листопада 1998 року між ОСОБА_3, який помер 28 квітня 1999 року, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай), розміром 6,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Комінтерн», серії ХР №0226038, зареєстрованого 11 лютого 1998 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №38, на ім'я ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області в 10-денний строк з дня його проголошення через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марюхна Л.А.