Справа № 1320/558/2012 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/3416/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року26 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М.,Шеремети Н.О.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ТзОВ «Барком» - Гренько Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Барком» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

27.11.2012 року ТзОВ «Барком» звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 у свою користь заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, майнову шкоду у розмірі 336 626 грн. 18 коп., у яку входять 229 730 грн. 00 коп. - ринкова вартість автомобіля, 99 236 грн. 18 коп. - вартість товару, що знаходився в автомобілі, 6 660 грн. 00 коп. - заподіяні збитки внаслідок транспортування пошкодженого автомобіля, 1 000 грн. 00 коп. - витрати за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля, а також судовий збір по справі у розмірі 3 367 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 12.09.2012 року, керуючи належним йому на праві власності транспортним засобом DAEWOO Racer, державний номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі у с. Долинівка Сколівського району Львівської області допустив зіткнення із належними гр. ОСОБА_6 на праві власності (на той час перебував у безоплатному користуванні позивача ТзОВ «Барком» на підставі договору позички транспортного засобу від 20.09.2010 року) транспортним засобом DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2. Оскільки відповідача ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, тому він повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду. Однак відповідач ОСОБА_4 добровільно відмовляється відшкодувати завдану майнову шкоду та збитки.

03.04.2013 року належним чином уповноважений представник позивача ТзОВ «Барком» - Гренько Л.В. надіслала суду заяву вх. № 1570 (том 1, а.с. 135) про зменшення позовних вимог.

У вказаній заяві представник позивача посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на момент здійснення ним дорожньо-транспортної пригоди і заподіяння шкоди була застрахованою, у зв'язку з чим страховик виплатив підприємству страхову суму у розмірі 50 000 грн. 00 коп. (страховий ліміт). Тому, просить суд стягнути з відповідача у користь підприємства майнову шкоду в розмірі 179 730 грн. 00 коп., заподіяні збитки у розмірі 106 896 грн. 18 коп. та судові витрати у справі у розмірі 3 367 грн. 00 коп., а всього - 286 626 грн. 18 коп.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Барком» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Барком» 289 993 (двісті вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот три) грн. 18 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд позбавив відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права та обов'язки, оскільки рішення було ухвалене за його відсутності, ні його, ні його представника не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи. Звертає увагу на те, що під час розгляду справи представник відповідача подав клопотання про забезпечення доказів, яке полягало у витребуванні судом у позивача документів бухгалтерського та податкового обліку. Однак позивачем не були представлені зазначені документи, відтак висновок суду про те, що позивачу заподіяно збитки на суму 105 896,18 грн. за втрачений товар та транспортування пошкодженого транспорту, не підтверджений належними доказами та не відповідає дійсності. Не погоджується також із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування збитків по транспортному засобу, оскільки вважає, що такі заподіяні не з його вини, а з вини водія позивача. Вважає, що позивач не мав права звертатись до нього з позовними вимогами про відшкодування збитків по транспортному засобу, оскільки не є власником автомобіля, який зазнав пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді. Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2013 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбчено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції наступне.

Згідно постанови Сколівського районного суду Львівської області від 01.10.2012 року у справі № 1320/577/12 р. (провадження № 3/1320/588/12 р.), яка набрала законної сили, ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді сплати штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн. З даної постанови вбачається, що відповідач ОСОБА_4 12.09.2012 року близько 02 год. 20 хв. у с. Долинівка Сколівського району Львівської області, керуючи автомобілем DAEWOO Racer, державний номерний знак НОМЕР_1, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив виїзд вказаного транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з транспортним засобом DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2, який від такого виїзду та зіткнення отримав технічні ушкодження (том 1, а. с. 107).

З довідки, виданої інспектором Відділу ДАІ Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області 25.09.2012 року за вих. № 1030, протоколу про адміністративне правопорушення та копії схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що транспортний засіб, яким керував відповідач ОСОБА_4, зіткнувся із транспортним засобом DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2, який отримав цілий ряд механічних ушкоджень, на зустрічній смузі руху автомобіля DAF-75CF250 та з вини ОСОБА_4 (том 1, а.с. 45, 46, 47).

Транспортний засіб, яким керував відповідач ОСОБА_4, належить йому на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого Стрийським ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області 13.03.2012 року (том 1, а. с. 99).

Автомобіль DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності гр. ОСОБА_6, але на час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди перебував у постійному користуванні позивача ТзОВ «Барком», що підтверджується копією договору позички транспортного засобу від 20.09.2010 року (том 1, а. с. 94).

Транспортний засіб DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2 не відремонтований і знаходиться у позивача ТзОВ «Барком».

У відповідності до звіту № 79/12 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, складеного 28.09.2012 року ФОП ОСОБА_7, який має відповідні повноваження, що підтверджується сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності, вартість матеріального збитку автомобіля становить 229 730 грн. З матеріалів звіту вбачається, що проведення відновлювального ремонту є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 616 281,47 грн. (том 1, а. с. 6-43).

ОСОБА_6 - власник транспортного засобу DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2, застрахувала цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією Полісу серії АА № 2316996 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (том 1, а. с. 152). Згідно вказаного Полісу був встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 грн. 00 коп., а строк його дії становив один рік, зокрема у період з 00 год. 00 хв. 19.09.2011 року по 18.09.2012 року включно.

ВАТ СК «ВУСО» свої зобов'язання згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виконала у повному обсязі, оскільки здійснила виплату відшкодування за заподіяну шкоду майну у розмірі 50 000 грн. 00 коп., про що безпосередньо зазначено у заяві ТзОВ «Барком» про зменшення позовних вимог (т. 1, а.с. 137).

Через пошкодження і неможливість самостійного руху транспортний засіб DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2, було доставлено у с. Ямпіль із с. Сможе, у зв'язку з чим позивачем були понесені відповідні витрати за транспортування автомобіля та послуги автокрана, і такі підтверджені копією рахунку-фактури № СФ-0000088 від 13.09.2012 року на суму 6 660 грн. 00 коп. за послуги крана (том 1, а. с. 100 тильна сторона), копією акта здачі-приймання виконаних робіт від 14.09.2012 року (том 1, а. с. 100), а також платіжним дорученням № 4954 від 13 вересня 2012 року на суму 6 660,00 грн., яке було представлено під час слухання справи в суді апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 81).

На момент дорожньо-транспортної пригоди у транспортному засобі знаходився товар (продукція) для поставки замовникам у Закарпатській області, який був пошкоджений і подальшій реалізації не підлягав. Відповідно до видаткових накладних № 23692 від 12.09.2012 року, № 23716 від 12.09.2012 року, № 23691 від 12.09.2012 року, № 23714 від 12.09.2012 року, № 23715 від 12.09.2012 року, № 23693 від 12.09.2012 року, № 23717 від 12.09.2012 року, № 23718 від 12.09.2012 року, № 23682 від 12.09.2012 року, № 23702 від 12.09.2012 року, № 23703 від 12.09.2012 року, № 23683 від 12.09.2012 року, № 23704 від 12.09.2012 року, № 23684 від 12.09.2012 року, № 23705 від 12.09.2012 року, № 23690 від 12.09.2012 року, № 23713 від 12.09.2012 року, № 23685 від 12.09.2012 року, № 23706 від 12.09.2012 року, № 23707 від 12.09.2012 року, № 23686 від 12.09.2012 року, № 23708 від 12.09.2012 року, № 23709 від 12.09.2012 року, № 23687 від 12.09.2012 року, № 23710 від 12.09.2012 року, № 23688 від 12.09.2012 року, № 23711 від 12.09.2012 року, № 23689 від 12.09.2012 року, № 23712 від 12.09.2012 року, № 23700 від 12.09.2012 року, № 23725 від 12.09.2012 року, № 23699 від 12.09.2012 року, № 23724 від 12.09.2012 року, № 23698 від 12.09.2012 року, № 23723 від 12.09.2012 року, № 23697 від 12.09.2012 року, № 23722 від 12.09.2012 року, № 23696 від 12.09.2012 року, № 23721 від 12.09.2012 року, № 23695 від 12.09.2012 року, № 23720 від 12.09.2012 року, № 23694 від 12.09.2012 року, № 23719 від 12.09.2012 року, № 23681 від 12.09.2012 року та № 23701 від 12.09.2012 року, загальна кількість товару (продукції) складала 2,430 тонн, а його загальна вартість становила 99 236 грн. 18 коп. (том 1, а. с. 49-93).

З копії акта виконаних робіт № 436 за вересень 2012 року від 14.09.2012 року (том 1, а. с. 48) вбачається, що ДП «Жовківський завод по виробництву м'ясо-кісткового борошна» прийняв на утилізацію пошкоджену продукцію ТзОВ «Барком» на суму 1239 грн. 30 коп. у кількості 2,430 тонн, що підтверджується і платіжним дорученням № 5056 від 19 вересня 2012 року на суму 1239,30 грн. за утилізацію пошкодженої продукції, яке було представлено під час слухання справи в суді апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 79).

ТзОВ «Барком» здійснив оплату за проведення експертного автотоварознавчого дослідження вантажного транспортного засобу у розмірі 1000 грн., що вбачається з копії акта № 27/12 виконаних робіт з незалежної оцінки майна від 28.10.2012 року, рахунка № 79 від 23.10.2012 року (том 1, а. с. 36-37) та платіжного доручення № 5951 від 25.10.2012 року на суму 1000,00 грн., яке було представлено під час слухання справи в суді апеляційної інстанції (том 2, а. с. 80).

ТзОВ «Барком» сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 3367 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 6538 від 23.11.2012 року (том 1, а. с. 2).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_4 повинен нести відповідальність за завдану матеріальну шкоду, оскільки його вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.09.2012 року у с. Долинівка Сколівського району Львівської області доведена.

Підставою звільнення від доказування за ч. 4 ст. 61 ЦПК України є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення з питань, чи мали місце дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, та чи вчинені вони цією особою.

З постанови Сколівського районного суду Львівської області від 01.10.2012 року у справі № 1320/577/12 р. (провадження № 3/1320/588/12 р.), яка набрала законної сили, ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, оскільки керуючи автомобілем не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив виїзд вказаного транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з іншим транспортним засобом. Свою вину ОСОБА_4 у вчиненому визнав у повному обсязі (аркуш 9 матеріалів адміністративної справи)

В обґрунтування прийнятого в цій частині рішення суд першої інстанції вірно послався на ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України згідно яки діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки, а шкода, завдана таким джерелом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК вказаного Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за завдану шкоду лише у тих випадках, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили, або ж умислу потерпілого.

Відповідач ОСОБА_4 заявляв у суді першої інстанції клопотання про призначення у справі автотехнічної експертизи і така ухвалою районного суду 09.08.2013 року була призначена, однак, незважаючи на те, що 15.08.2013 року Львівським НДІ судових експертиз МЮ України на адресу ОСОБА_4 направлено рахунок № 901 на оплату експертизи в розмірі 5152,00 грн., станом на 04.10.2013 року вартість автотехнічної експертизи ним не була оплачена, у зв?язку з чим ухвала Сколівського районного суду Львівської області від 09.08.2013 року залишена без виконання (т. 1, 252-253, 254; т. 2, а.с. 1, 149).

Зважаючи на таке, а також на те, що ОСОБА_4 при розгляді адміністративної справи у 2012 році визнав свою вину у вчиненому повністю, клопотань про проведення автотехнічної експертизи не заявляв та не оскаржував постанови від 01 жовтня 2012 року про накладення на нього адмінстягнення, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення повторного клопотання представника відповідача про призначення такої експертизи.

Згідно вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі наведених норм, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, що вищевказану матеріальну шкоду, внаслідок діяльності джерела підвищеної небезпеки, було завдано не у результаті непереборної сили, як на це посилається відповідач, або ж умислу потерпілого (водія ТзОВ «Барком» ОСОБА_8.), чи з вини іншої особи (кількох осіб), а виключно внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_4, що на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом.

За положеннями ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є, зокрема, право володіння та право користування (сервітут) чужим майном.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Частиною третьою ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Норми зазначеної статті Цивільного кодексу України застосовуються також при завданні шкоди взаємодією джерел підвищеної небезпеки (ст. 1188 ЦК України).

Отже за системним аналізом зазначених норм право на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки має крім власника також особа, яка має речове право на пошкоджене майно, зокрема, право володіння та/або користування.

Зважаючи на те, що автомобіль DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2, належить на праві власності гр. ОСОБА_6 і на час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди перебував у постійному користуванні позивача ТзОВ «Барком», що підтверджується копією договору позички транспортного засобу від 20.09.2010 року, позивач є законним володільцем автотранспорту, якому завдано шкоду, права якого мають захищатись як і права власника майна.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що ВАТ СК «ВУСО» свої зобов'язання згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виконала у повному обсязі, у зв'язку з чим не було необхідності залучати її до участі у даній справі, а завданий позивачам матеріальний збиток, визначений у Звіті експертного автотоварознавчого дослідження, підлягає відшкодуванню за мінусом страхового відшкодування, у відповідності до поданої представником позивача заяви про зменшення позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення завданої, пошкодженням автомобіля DAF-75CF250, матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що згідно Звіту № 79/12 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, складеного 28.09.2012 року ФОП ОСОБА_7, матеріальний збиток становить 229 730 грн. 00 коп. і проведення відновлювального ремонту є економічно недоцільним, але оскільки питання про передачу майна, яке не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, відповідачу ОСОБА_4, після відшкодування ним збитків не обговорювалось і останнім з цього приводу жодних клопотань у ході судового розгляду справи не заявлялось, то до стягнення підлягає 179 730 грн. 00 коп. (229 730 грн. 00 коп. - 50 000 грн. 00 коп. /відшкодовано страховою/ = 179 730 грн. 00 коп.), оскільки останній вправі буде ставити питання про повернення йому залишків пошкодженого транспортного засобу у визначеному законом порядку після відшкодування ним збитків.

Проте повністю погодитись з даним висновком суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не оспорював висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 28 вересня 2012 року, щодо визначеної вартості завданого матеріального збитку.

Клопотання про проведення експертизи для визначення вартості завданого матеріального збитку іншою експертною установою, відповідач не заявляв.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, право вибору способу відшкодування шкоди належить потерпілому.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.02.2012 року про «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках» зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з якими з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно вирішує питання про передачу цього майна особі, відповідальній за шкоду після відшкодування збитків потерпілому.

Проте, як роз'яснив судам пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду ( п. 14).

Оскільки в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_4 не подавав заяву про передачу йому майна, то суд за власною ініціативою не міг вирішувати це питання.

Не подавав такої заяви та не ставив такого питання відповідач та його представник і в суді апеляційної інстанції. Подавши апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим апеляційним судом про час та місце розгляду справи, не брав участь у розгляді справи в апеляційному порядку - з шести засідань у двох брав участь його представник.

В той же час позивач не наполягав на передачі відповідачу пошкодженого майна і згідно Звіту № 79/12 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 23.11.2014 року ФОП ОСОБА_7, вартість справних складових частин автомобіля - придатних для подальшої експлуатації з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу за мінусом вартості робіт по їх демонтажу, в цінах на 27.09.2012 року складає 53 494,33 грн. (т. 2, а.с. 123-130).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного до стягнення підлягає вартість матеріальної шкоди за пошкоджений автотранспортний засіб в сумі 126 235,67 грн. (229 730 грн. 00 коп. - 50 000 грн. 00 коп. /відшкодовано страховою/ - 53 494,33 грн. =126 235,67 грн.).

З матеріалів справи також вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди у транспортному засобі знаходився товар (продукція) для поставки замовникам у Закарпатській області, проте був пошкоджений і подальшій реалізації не підлягав.

Відповідно до видаткових накладних загальна кількість вищевказаного товару (продукції) складала 2,430 тонн, а його загальна вартість становила 99 236 грн. 18 коп.

Згідно копії акта виконаних робіт № 436 за вересень 2012 року від 14.09.2012 року (том 1, а.с. 48) ДП «Жовківський завод по виробництву м'ясо-кісткового борошна» прийняв на утилізацію дану пошкоджену продукцію ТзОВ «Барком» у кількості 2,430 тонн на суму 1239 грн. 30 коп. Вартість наданих послуг було сплачено ТзОВ «Барком» платіжним дорученням № 5056 від 19 вересня 2012 року на суму 1239,30 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що потреби у доказуванні існування договірних зобов'язань з приводу доставки зазначеного вантажу немає, оскільки таке не стосується предмету спору і суті заявлених позовних вимог.

Проте з уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок в 2013 році за період 2012 року та платіжного доручення № 3078 від 28 лютого 2013 року на суму 16487,00 грн. (призначення платежу - перерахунок ПДВ, доплата за вересень 2012 року, перерахунок в бюджет) вбачається, що вартість пошкодженого товару становить 98 921,00 грн. (82 434 + 1 6487), а тому в користь ТзОВ «Барком» з відповідача до стягнення підлягає вартість пошкодженого та утилізованого товару на суму 98 921,00 грн. (т. 1, а.с. 162-170).

Суд вірно стягнув з відповідача ОСОБА_4 у користь позивача ТзОВ «Барком» 6 660 грн. 00 коп., які були сплачені позивачем за послуги автокрана при транспортуванні пошкодженого транспортного засобу DAF-75CF250, державний номерний знак НОМЕР_2, в с. Ямпіль із с. Сможе, що підтверджуються копією рахунку-фактури № СФ-0000088 від 13.09.2012 року на загальну суму 6 660 грн. 00 коп. (том 1, а. с. 100 - тильна сторона), копією акта здачі-приймання виконаних робіт від 14.09.2012 року (том 1, а. с. 100) та платіжним дорученням № 4954 від 13 вересня 2012 року на суму 6 660,00 грн. (т. 2, а.с. 81).

Підставним є стягнення з відповідача в користь ТзОВ «Барком» і 1 000,00 грн., які було сплачено останнім за проведення експертного автотоварознавчого дослідження вантажного транспортного засобу, що підтверджується копією акта № 27/12 виконаних робіт з незалежної оцінки майна від 28.10.2012 року та рахунка № 79 від 23.10.2012 року (том 1, а. с. 36-37), а також платіжним дорученням № 5951 від 25.10.2012 року на суму 1 000,00 грн. (том 2, а. с. 80).

ТзОВ «Барком» сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 3367 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 6538 від 23.11.2012 року (том 1, а. с. 2).

Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2328,16 грн. судового збору.

За наведених обставин, всього до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає стягненню - 235 144,83 грн. (двісті тридцять п?ять тисяч сто сорок чотири гривні 83 копійки).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи, підлягає зміні з викладенням його у новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2013 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Барком» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Барком» 98 921,00 грн. - вартість втраченого товару, 6 660,00 грн. - проведеної оплати за послуги евакуатора, 1 000,00 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 126 235,67 грн. - вартість матеріальної шкоди за автотранспортний засіб, та 3 367,00 грн. сплаченого судового збору, а всього 236 183,67 грн. (двісті тридцять шість тисяч сто вісімдесят три гривні 67 копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шеремета Н.О.