АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

23 грудня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

05 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 27.12.2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконав, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором, станом на 28.07.2014 року, у розмірі 9787,19 грн. та судові витрати.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "КБ "ПриватБанк" посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27 грудня 2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір без номеру, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2000,0 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони укладали правочин шляхом підписання заяви, яка використовується для ініціалізації перерахунку коштів з рахунку платника з метою оплати товарів та послуг, перерахунку коштів на рахунки інших осіб. Невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього і, зокрема, умови та правила надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчать його підписи під відповідним текстом вищевказаної заяви (а.с. 8-14). Платіжну картку банк видав відповідачу 27 грудня 2005 року.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому, станом на 28 липня 2013 року, банком нарахована заборгованість за кредитним договором у сумі 9787 грн. 19 коп, з яких 1079 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 7765 грн. 49 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом, а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. 00 коп. - фіксована частина, 475 грн. 43 коп. - процентна складова.

Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність, у зв"язку із цим, заборгованості перед банком.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов, пред"явлений до суду 05.09.2014 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві (а.с. 2), подано з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного.

Місцевий суд правильно звернув увагу на те, що у п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг визначено строк дії кредитного договору - 12 місяців з моменту підписання.

Крім того, у п.5.4 правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі проводиться не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці.

Згідно наданого банком витягу з особового рахунку відповідача, останні надходження грошових коштів на кредитну картку були здійснені: 28.03.2007 року - зарахування грошових коштів від боржника у розмірі 600,0 грн., 27.09.2009 року - повернення штрафу за прострочку понад 30 днів у сумі 682,57 грн. Крім того, 29.07.2014 року банком була здійснена "коригуючи операція" на суму 493,11 грн., яка не свідчить про вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу (а.с. 43 - 51).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги виконання відповідачем вимог ч.3 ст.257 ЦК України щодо подання заяви про застосування позовної давності; враховуючи, що про порушення свого права банк дізнався не пізніше 27.09.2009 року, а збільшена позовна давність домовленістю сторін не передбачена, - місцевий суд ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через порушення трирічного і річного строків позовної давності.

Посилання апелянта на пролонгацію дії кредитного договору, який було укладено сторонами 27 грудня 2005 року, - не спростовує правильність викладених вище висновків суду, оскільки про порушення свого права позивач дізнався не пізніше 27.09.2009 року.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.П.Красвітна

Судді С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь