Єдиний унікальний номер № 616/488/14-ц
Провадження № 2/616/166/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„17" жовтня 2014 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Великобурлуцької

районної державної адміністрації

Харківської області ЮНАКОВА Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_4 до Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай),-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірах, передбачених для бувшого члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Димитрова (далі - КСП імені Димитрова), також просить суд зобов'язати Головне управління Держземагентства у Харківській області виділити у власність із земель державної власності, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Великобурлуцької селищної ради, земельну ділянку у розмірах, передбачених для бувшого члена КСП імені Димитрова.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 23 червня 1994 року була прийняття в члени КСП імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області. 10 серпня 1996 року КСП імені Димитрова отримало державний акт на право колективної власності на землю, на підставі рішення VІІ сесії ХХІІ скликання Великобурлуцької районної ради від 10 квітня 1996 року. Позивач зазначає, що тільки 18 жовтня 2013 року з листа відділу Держземагентства у Великобурлуцькому районі Харківської області вона дізналась, що включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Димитрова, як така, що має право одержати земельний сертифікат за № 96. Розмір земельної частки (паю) члена колишнього КСП імені Димитрова становить 7,95 умовних кадастрових гектарів, вартість без урахування коефіцієнтів індексації становить 27 576 грн. 93 коп. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я позивача серії ХР № 0193164 зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 10.02.1997 року за № 164. Підпис власника про отримання даного сертифікату відсутній, а також вказаний сертифікат у відділі відсутній, що підтверджує те, що вона не знала, що має право на земельну частку (пай), так як їй ніхто дану інформацію не повідомив, а тому і сертифікат не отримувала. З відповіді Великобурлуцької районної державної адміністрації їй стало відомо, що сертифікат на земельну частку (пай) ХР № 0193164 зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів, однак в районній державній адміністрації не зберігається і даних про місце зберігання сертифікату немає. За таких обставин позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

03 жовтня 2014 року представником позивача подано заяву про виключення з числа співвідповідачів Головне управління Держземагентства у Харківській області у зв'язку з тим, що у позивача немає до нього ніяких вимог (а.с.98-99).

Ухвалою суду від 17 жовтня 2014 року Головне управління Держземагентства у Харківській області, як відповідача, з даної цивільної справи виключено, оскільки ухвалою суду від 22 вересня 2014 року провадження в частині позовних вимог, в яких ОСОБА_4 просила зобов'язати Головне управління Держземагентства у Харківській області виділити їй у власність із земель державної власності, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Великобурлуцької селищної ради, земельну ділянку у розмірах, передбачених для бувшого члена КСП імені Димитрова на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України закрито, а до даного відповідача по справі повинні бути заявлені позовні вимоги, які на теперішній час відсутні, тому участь Головного управління Держземагентства у Харківській області в цій справі в якості співвідповідача не є необхідною.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 01 жовтня 2013 року (а.с.23) уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в позові. Просив суд визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай).

У судовому засіданні представник відповідача Юнаков Є.В., який діє на підставі довіреності за № 01-54/1158 від 26 травня 2014 року (а.с.84), позов визнав, вважав, що вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 1994 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу в КСП імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області. Протоколом № 9 засідання правління КСП імені Димитрова від 23.06.1994 року вона була прийнята в члени колгоспу.

07 липня 1998 року позивач звільнилась з роботи за власним бажанням.

З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що дійсно 23.06.1994 року вона була прийнята на роботу в КСП імені Димитрова, а 07.07.2008 року була звільнена за власним бажанням з данного підприємства, що свідчить про те, що на час отримання КСП імені Димитрова державного акту на право колективної власності на землю - 10 серпня 1996 року, позивач була працівником вищевказаного колективного сільськогосподарського підприємства.

Судом також встановлено, що відповідно до рішення VII сесії XXII скликання Великобурлуцької районної ради Великобурлуцького району Харківської області від 10 квітня 1996 року КСП імені Димитрова отримало державний акт на право колективної власності на землю 10 серпня 1996 року. При цьому позивач була внесена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Димитрова, як така, що має право одержати земельний сертифікат за № 96 (а.с.11).

Згідно листа начальника Відділу Держземагентства у Великобурлуцькому районі Харківської області від 18.10.2013 року, розмір земельної частки (паю) члена колишнього КСП імені Димитрова становить 7,95 умовних кадастрових гектарів, вартість без урахування коефіцієнтів індексації становить 27 576 грн. 93 коп. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_4 серії ХР № 0193164 зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 10.02.1997 року за № 164. Підпис власника про отримання даного сертифікату відсутній. Вказаний сертифікат у відділі відсутній (а.с.11). Представник позивача в суді стверджував, що позивач даний сертифікат не отримувала і про його існування їй не було відомо до того часу як вона отримала цю відповідь.

За інформацією Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 19 листопада 2013 року сертифікат на земельну частку (пай) ХР № 0193164 зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів в районній державній адміністрації не зберігається і даних про місце зберігання сертифікату немає, тобто сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0193164 ХР загублений при невідомих обставинах.

В газеті «Радянський патріот» за № 44 від 02.11.2013 року опубліковано: «втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0193164 на ім'я ОСОБА_4 вважати недійсним» (а.с.16-17). Зазначені обставини свідчать про те, що позивач позбавлена можливості вирішити питання виділення земельної частки (паю) в натурі, яка знаходилась у колективній власності КСП імені Димитрова.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно із п.5 Указу документом, що посвічує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), який видавався районними (міськими) державними адміністраціями.

Однак, сертифікат на земельну частку (пай) позивач не отримала, що не позбавляє її самого права на земельну частку (пай), яке існує у неї з часу отримання КСП імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області державного акту на право колективної власності на землю, тобто з 10 серпня 1996 року.

25 жовтня 2001 року Верховна Рада України прийняла новий Земельний кодекс України, який набрав чинності з 1 січня 2002 року, яким не передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 розділу Х Перехідних положень нового ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.8 розділу Х Перехідних положень нового ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери із їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому ст.25 та ст.118 цього Кодексу. Тобто шляхом надання відповідним органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою з оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю).

Отже, відповідно до ч.2 ст.8 розділу Х Перехідних положень чинного ЗК України позивач має право на приватизацію земельної частки (пай).

Відповідно до роз'яснень у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Як вбачається з матеріалів справи 30 жовтня 2013 року позивач вперше звернулася із заявою до Великобурлуцької райдержадміністрації щодо реалізації свого права на земельну частку (пай) (а.с.14).

19 листопада 2013 року Великобурлуцька райдержадміністрація надала позивачеві лист із якого вбачається, що на ім'я позивача мається сертифікат на земельну частку (пай), але даних про місце його зберігання невідомо (а.с.15)

19 грудня 2013 року з аналогічним питанням позивач зверталась до Головного управління Держземагентства у Харківській області (а.с.21), і згідно відповіді за № 32-20-14-14570/0/9-13 від 30.12.2013 р. ОСОБА_4, з метою встановлення її права на земельну частку (пай) рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою (а.с.22).

Зазначений лист вона обґрунтовано вважала відмовою в реалізації свого права на земельну частку (пай), в зв'язку з чим звернулася до суду.

Таким чином, про порушення свого права на приватизацію земельної частки (паю), в порядку визначеному ч.2 ст.8 розділу Х Перехідних положень нового ЗК України, позивач дізналася у грудні 2013 року, а у липня 2014 року звернулася до суду із зазначеним позовом, тому дана особа не пропустила трирічний строк позовної давності, визначений у ст.257 ЦК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 має право на земельну частку (пай), у землі, що перебувала у колективній власності КСП імені Димитрова, та у зв'язку із не отриманням позивачем сертифікату та відсутністю бланків для видачі дублікатів сертифікатів, дана особа не може підтвердити своє право на земельну частку документально.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Великобурлуцька райдержадміністрація визнала позовні вимоги ОСОБА_4 Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України зазначене є підставою для задоволення позову, оскільки таке визнання позовних вимог не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Враховуючи, що ОСОБА_4, яка має право на земельну частку (пай), у землі, що перебувала у колективній власності КСП імені Димитрова, сертифікат позивач не отримувала, бланки дублікатів сертифікатів відсутні, тому суд вважає за можливе визнати за даною особою право на земельну частку (пай) в розмірі 7,95 умовних кадастрових гектара - середнього розміру земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області, вартістю 27 576 грн. 93 коп. без урахування коефіцієнта індексації, яка розташована на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-218 ЦПК України, Указом Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м.Нова Одеса Миколаївської області право на земельну частку (пай) в розмірі 7,95 умовних кадастрових гектара - середнього розміру земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області, вартістю 27 576 грн. 93 коп. без урахування коефіцієнта індексації, яка розташована на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 жовтня 2014 року.

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: М.І.РИКОВ