Справа № 495/8368/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 грудня 2014 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Матяш Т.Л.

при секретарі - Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 липня 1992 року між ними був зареєстрований шлюб в Білгород-Дністровському місцевому відділі РАЦС Одеської області, актовий запис № 240.

На сьогоднішній день подружжя фактично розірвало шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, сумісний побут не підтримують, проживають окремо.

За період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 та кафе-бар по АДРЕСА_2.

У добровільному порядку поділити спільно нажите майно відповідач відмовляється, тому позивач звернулась з відповідним позовом до суду та просить суд поділити спільно нажите майно виділивши їй квартиру, а чоловікові кафе-бар, оскільки вона проживає в квартирі, а чоловік постійно займався розвитком кафе-бару.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 1992 року сторони уклали шлюб, зареєстрований в Білгород-Дністровському місцевому відділі РАЦС Одеської області, актовий запис № 240.

Сторони подружніх та сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Родина фактично розпалася.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

На праві спільно нажитого майна подружжя, сторонам належить: квартира АДРЕСА_1, що складається з: 1-коридор, 2-шафа, 3-санвузел, 5-кухня, 6-житлова, 7-житлова, 8-житлова, 10-приміщення, І-підвал, житловою площею 41,5 кв.м., загальною площею 110,7 кв.м., зареєстрована на ім'я позивача, на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2007 року, серії ВВО № 924272, реєстровий номер 3139;

кафе-бар по АДРЕСА_2, що складається з: кафе-бар літ. «А» площею 22,8 кв.м., хвіртка № 1, ворота № 2, будівля літ. «Б», магазин літ. «В», склад літ. «Ж», будівля літ. «З», будівля бару з літнім майданчиком літ. «Є», вбиральня-душова літ. «І», навіс літ. «і», належить відповідачу на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2010 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2011 року та 14.09.2012 року, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.23, 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Позивач пояснює, що вона проживає в квартирі сама, а чоловік постійно займався та досі сам займається експлуатацією кафе-бару, тому, доцільно буде залишити у її володінні та власності квартиру, а чоловікові кафе-бар. Такі доводи позивача суд вважає правомірними та обґрунтованими, а запропонований порядок поділу спільного майна подружжя, на думку суду, не порушує їх права та спрямований на встановлення найбільш сприятливого для них поділу.

На підставі викладеного, керуючись п.23, 30 Постанова Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69, 70 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 60, 61, 174, 213, 215, 224-236 ЦПК України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно:

квартиру АДРЕСА_1, що складається з: 1-коридор, 2-шафа, 3-санвузел, 5-кухня, 6-житлова, 7-житлова, 8-житлова, 10-приміщення, І-підвал, житловою площею 41,5 кв.м., загальною площею 110,7 кв.м.;

кафе-бар по АДРЕСА_2, що складається з: кафе-бар літ. «А» площею 22,8 кв.м., хвіртка № 1, ворота № 2, будівля літ. «Б», магазин літ. «В», склад літ. «Ж», будівля літ. «З», будівля бару з літнім майданчиком літ. «Є», вбиральня-душова літ. «І», навіс літ. «і».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, що складається з: 1-коридор, 2-шафа, 3-санвузел, 5-кухня, 6-житлова, 7-житлова, 8-житлова, 10-приміщення, І-підвал, житловою площею 41,5 кв.м., загальною площею 110,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на кафе-бар по АДРЕСА_2, що складається з: кафе-бар літ. «А» площею 22,8 кв.м., хвіртка № 1, ворота № 2, будівля літ. «Б», магазин літ. «В», склад літ. «Ж», будівля літ. «З», будівля бару з літнім майданчиком літ. «Є», вбиральня-душова літ. «І», навіс літ. «і».

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його увалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ