Провадження № 2/638/6784/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року суддя Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюк Д.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з позовною заявою представник позивача подав до Дзержинського районного суду м. Харкова заяву, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, обґрунтовуючи її тим, що відповідач не виконує умови укладеного договору позики та вжиття заходів забезпечення позову необхідно для виконання рішення суду.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, що відповідає змісту частини 1 статті 153 ЦПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд вважає її необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Так, загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд не вбачає підстав та необхідності для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки суду не надано інформації стосовно того, на яке саме майно необхідно накласти арешт та підтвердження того, що зазначене майно належить на праві власності саме відповідачу. Крім того, відповідачем не надано даних про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Д.В. Цвірюк