Справа № 454/1682/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності на спадкове майно, свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_4, яка до дня смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1. На день смерті з нею за вказаною адресою постійно проживали позивачка по справі та її онук, а син позивачки ОСОБА_6. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1. На спадкове майно ОСОБА_4 склала заповіт на користь свого внука ОСОБА_6 Заповіт посвідчено секретарем виконкому Сілецької сільської ради ІНФОРМАЦІЯ_2 за реєстровим № 50. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963р., ОСОБА_6 є спадкоємцем за заповітом, щодо спадкового майна його баби ОСОБА_4, а тому 14.02.2003р. отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно і 23.04.2003р. зареєстрував своє право власності на спадковий будинок в ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ». Позивачка на день смерті спадкодавця була непрацездатною, оскільки з 01.07.1993р. є інвалідом III групи з дитинства, а тому відповідно до ст. 535 ЦК УРСР мала право успадкувати незалежно від змісту заповіту не менше 2/3 частки, яка належала б кожному з спадкоємців при спадкуванні за законом. Відтак незалежно від змісту заповіту позивачці мало бути видане Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини спадкового майна, оскільки вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері. Заяву про відмову від обов'язкової частки в межах строку на її подання позивач не подавала, що стверджується архівною довідкою Львівського державного нотаріального архіву № 1000/01-21 від 08.05.2014р., а тому згідно до ст. 549 ЦК УРСР вона вважається такою що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління (володіння) спадковим майном так як зареєстрована та проживає у спадковому будинку по даний час. Про те, що позивачка мала право на обов'язкову частку у спадщині, а також про те, що видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно на ім'я сина було порушено її право на спадкування обов'язкової частки у спадщині позивачці стало відомо лише після смерті її сина ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок її звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті. Позивачка припускає, що таке право було порушено тому, що син при зверненні до нотаріальної контори з метою спадкування не вказав того, що є інший спадкоємець, що має право на обов'язкову частку, а нотаріус не перевірив вказану обставину, а тому він успадкував весь будинок на який після його смерті відкрилася спадщина, хоча така мала відкритися лише на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1. На даний час при спадкуванні за законом після смерті сина позивачка і відповідачі мають право на спадкування в рівних частинах кожен майна спадкодавця, внаслідок чого безпідставно набудуть право на частину будинку, яку мала б успадкувати позивачка після смерті своєї матері за законом. З огляду на те, що син позивачки не мав права на спадкування за заповітом всього будинку після смерті своєї баби, а матері позивачки, а лише 1/3 його частину, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори 14.02.2003р. на ім'я ОСОБА_6 має бути визнано судом недійсним. Зазначає, що строк давності для звернення до суду з вказаним позовом не пропущено, оскільки початок його перебігу слід рахувати з дати, коли вона дізналася в Сокальській державній нотаріальній конторі про те що після смерті своєї матері вона мала право на обов'язкову частку у спадковому будинку.

Просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори 14.02.2003р., що зареєстроване в реєстрі за № 1-404. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та припинити право власності ОСОБА_6 на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

В запереченні на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказала, що згідно ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено встановлюються в три роки. Згідно ст. 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою відмови у позові. Зазначає, що позивачем вказаний строк пропущено. Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують право позивача на обов'язкову частку в спадщині. Просить у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити та застосувати строки позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити, в обґрунтування надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково повідомила, що про те, що вона має обов'язкову частку в спадщині своєї матері вона дізналась лише після смерті сина ІНФОРМАЦІЯ_3,який прийняв спадщину після смерті її матері за заповітом.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. Повідомила, що порушення прав позивачки на обов'язкову частку в спадщині її матері відбулось внаслідок того, що її син приймаючи спадщину за заповітом не повідомив нотаріуса про те, що його матір є непрацездатною,яка крім цього і проживала на час відкриття спадщини в спадковому будинку.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, повідомила, що її чоловік, а син позивачки правомірно набув право на спірний будинок, оскільки його баба склала заповіт у його користь. Крім цього, позивач за захистом своїх прав звернулась в суд із пропуском строку позовної давності, що дає суду право з цих підстав відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що задовольняючи вимоги позивачки суд обмежить її право на спадщину після смерті батька.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав.

Дослідженим свідоцтвом про народження позивачки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, встановлено, що її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Згідно пенсійного посвідчення ОСОБА_1 НОМЕР_2, встановлено, що з 01.07.1993р. та безтерміново їй призначено пенсію по інвалідності - ІІІ група загального захворювання.

Із довідки №455 від 19.05.2014. виданої виконкомом Сілецької сільської ради, встановлено, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1914р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала і була зареєстрованою в АДРЕСА_1.

На день смерті ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 постійно проживали: дочка - ОСОБА_1, 1942р.н. та онук - ОСОБА_6, 1971р.н.

Згідно довідки Львівського державного нотаріального архіву №1000/01-21 від 08.05.2014р., наданої позивачці ОСОБА_1, встановлено зокрема, що у спадковій справі №117/1998 після смерті ОСОБА_4, заяви від імені позивачки про відмову від спадщини відкритої після смерті ОСОБА_4 не міститься.

Із довідки №4663 від 02.09.2013р. виданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Сокальською державною нотаріальною конторою 14.02.2003р. за №1-404.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідженим витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 23.04.2003р. ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що будинок в АДРЕСА_1 Сокальського району на праві приватної власності належить ОСОБА_6. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину 1-404 від 14.02.2003р.

Із матеріалів спадкової справи №117 за 1998р. спадкодавця ОСОБА_4, яка заведена Сокольською державною нотаріальною конторою, встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно заповіту ОСОБА_4 від 06.03.1987р., посвідченого секретарем Сілецької сільської ради, житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Сілець Сокальського району і все належне їй майно, вона заповіла ОСОБА_6.

Із заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 в Сокальську державну нотаріальну контору від 02.03.1998р., встановлено, що він просить видати йому свідоцтво про право на спадщину спадкодавця ОСОБА_4 Спадкове майно складається з житлового будинку в с. Сілець Сокальського району та земельної частки.

Зазначає, що крім нього інших спадкоємці немає.

Згідно довідки виконкому Сілецької сільської ради №224 від 1998р., встановлено, що за померлою ОСОБА_4 значиться житловий будинок з надвірними будівлями, що в с. Сілець Сокальського району.

В спадковому будинку постійно проживають: ОСОБА_6, 1971р.н. - внук, ОСОБА_1, 1942р.н. - дочка.

Дослідженим свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.02.2003р. виданого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1-404, встановлено, що спадкоємцем спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В свою чергу, у матеріалах спадкової справи відсутня заява ОСОБА_1 про відмову від спадщини спадкодавця ОСОБА_4

Згідно ст. 535 ЦК УРСР 1963р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин,право на обов'язкову частку в спадщині мають неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_1 з 01.07.1993р. (до відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_4) довічно призначено ІІІ групу інвалідності, відповідно в силу приписів ст. 535 ЦК УРСР вона має обов'язкову частку в спадщині своєї матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно ст. 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

У досліджених матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 відсутня заява її дочки ОСОБА_1 про відмову від спадщини.

В свою чергу, згідно п. 214 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була чинною станом на час відкриття спадщини, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині.

Згідно п.211 Інструкції, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути зокрема довідка відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем.

В матеріалах спадкової справи наявна довідка виконкому Сілецької сільської ради №224 від 1998р., в якій вказано: в спадковому будинку постійно проживають: ОСОБА_6, 1971р.н. - внук, ОСОБА_1, 1942р.н. - дочка спадкодавиці.

Таким чином, всупереч вимогам чинної на час відкриття спадщини Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, державним нотаріусом не з'ясовано кола осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині та не взято до уваги проживання із спадкодавицею ОСОБА_4 до часу смерті її дочки ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України (в ред. 2003 року), свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно п. 27 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно позовна вимога про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_6 державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори 14.02.2003р. та зареєстроване в реєстрі за № 1-404 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, згідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як установлено в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 до відкриття спадщини, а також по даний час проживає в спадковому будинку в АДРЕСА_1 чим фактично вступила в управління спадковим майном.

Відповідно із врахуванням приписів ст. 535 ЦК УРСР 1963р., позовні вимоги про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та припинення права власності ОСОБА_6 на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, суд критично ставиться до тверджень відповідача ОСОБА_2 про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав позивач дізналася після смерті сина ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме тоді, як відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно 24 та 28 травня 2013р. подали заяви про прийняття спадщини і позивач зрозуміла, що порушено її спадкові права.

Керуючись ст.ст. 10,59, 60,212 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім"я ОСОБА_6 від 14.02.2003 року №1-404 на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 2/3 частини житлового будинку в АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_6 на 2/3 частини житлового будинку в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі але не були присутні під час оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: М. Я. Адамович