Номер провадження: 22-ц/785/7562/14
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та неустойки по аліментам,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 04 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним вище позовом до ОСОБА_4 Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивачі просили про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 46 764,71 грн. Позивачі та їх представник посилались на те, що відповідач неналежно виконує рішення суду щодо сплати аліментів, оскільки аліменти на утримання дітей сплачував та сплачує нерегулярно, а тому за час прострочення з нього слід стягнути неустойку.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність вини, та на тяжке матеріальне становище.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 04 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_4 неустойку за аліментами в розмірі 2523 (дві тисячі п'ятсот двадцять три) гривні на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в рівних частках. Стягнуто судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду від 04 липня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечує відповідач.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної

скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів, що позивачами зроблено неправильний розрахунок неустойки, і що є підстави для стягнення неустойки, у тому числі на користь ОСОБА_3

Однак з такими висновками суду колегія суддів погоджується частково.

Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника за прострочення сплати аліментів. За змістом цієї статті при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2011 року з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_9, по 300 гривень щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 11.01.2011 року і до досягнення дітьми повноліття.(а.с.7-8) Відтак, у відповідача виникло зобов'язання перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання їх спільних дітей до досягнення ними повноліття.

Виконавчий лист на виконання вказаного вище рішення суду видано судом 23 листопада 2011 року (а.с.4), а заява ОСОБА_2 про примусове виконання подана 27 грудня 2011 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 23 січня 2012 року. (а.с.92) У лютому 2012 року відповідачу вручено копію постанови про відкриття виконавчого провадження. (а.с.93) З цього часу відповідач сплачував аліменти позивачу не щомісячно. Внаслідок таких дій у нього за станом на 28 січня 2013 року утворилася заборгованість по аліментам, яка згідно з розрахунком державного виконавця склала 6287,09грн.. (а.с.14) За довідкою та розрахунком відділу державної виконавчої служби за період з 01 лютого 2012 року відповідачем було сплачено аліментів: у березні 2012 року 1600 грн., з яких 600 грн. на погашення місячного платежу, а 1000 грн. на погашення боргу; у квітні 2012 року сплачено 600 грн.; у травні та червні 2012р. сплачено по 800 грн., з яких 600 грн. внесено як поточний платіж, а 200 грн. на погашення боргу; у вересні 2012 року сплачено 2540 грн., з яких 600 грн. як щомісячний платіж, а 1940 грн. на погашення боргу; у листопаді боржником сплачено 2000 грн., з яких 600 грн. як щомісячний платіж, а 1400 грн. на погашення боргу; у грудні 2013 року сплачено 6563 грн., з яких 300 грн. як щомісячний платіж, а решта на погашення боргу. У лютому 2014 року відповідачем сплачено 2000 грн., з яких 300 грн. як щомісячний платіж, а решта на погашення боргу, та остаточно 11 червня 2014 року відповідачем погашено увесь наявний борг у сумі 4854 грн.(а.с.107) З урахуванням вищевказаного уточнення розрахунку погашення боргу, колегія суддів погоджується з розрахунком складеним представником ОСОБА_5, за виключенням вищевказаних місяців, в яких поступав платіж від відповідача.(а.с.127-128,107) Розмір неустойки з урахуванням наявного у справі розрахунку по аліментним платежам за липень-серпень, жовтень, грудень 2012 року, за січень - листопад 2013 року, за січень, березень, квітень, травень 2014 року складає: 27980,53 грн. (2922+ 2736+ 2370+ 2004+ 1916,18+ 2022+ 1836+ 1656+ 2195,85+ 2070+ 1884+ 1698+ 885,50+ 666+ 576+ 390+ 213+ 123+ 30).

Визначаючи розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції не зважив, що згідно зі ст.196 СК України неустойка нараховується на суму несплачених аліментів за кожен місяць окремо шляхом умноження на 1% та на усю кількість прострочених днів, і остаточно її розмір визначається шляхом складання визначених таким способом сум. Відтак, розрахунок наведений в рішенні суду є помилковим, та таким, що не відповідає правилам ст. 196 СК України.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідач вживав заходи для погашення боргу по аліментам. Відповідач є учасником бойових дій (а.с.99), на теперішній час є інвалідом війни 2 групи, має незадовільний стан здоров'я (страждає на виразкову хворобу, нестабільну стенокардію, церебральний атеросклероз, дисциркуляторну енцефалопатію тощо а.с. 64-65,101-103), перебуває у шлюбі і має на утриманні доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.106), яку також зобов'язаний утримувати. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що матеріальний та сімейний стан відповідача має бути врахований, і є підстави для зменшення розміру неустойки на користь позивача ОСОБА_2. Окрім того, колегія суддів зважає також на те, що на момент подачі позову розмір заборгованості відповідача по аліментам перед ОСОБА_2 складав 6287,09 грн. З урахуванням розміру боргу по аліментам на момент подачі позову та вищенаведених обставин розмір неустойки слід зменшити до 6000 грн.

Водночас колегія суддів зауважує, що підстав для стягнення неустойки на користь позивача ОСОБА_3 немає, оскільки відповідач мав зобов'язання стосовно сплати аліментів на користь позивача ОСОБА_2 Відповідач за рішенням суду був зобов'язаним сплачувати аліменти саме позивачу ОСОБА_2, яка була їх одержувачем, та була зобов'язаною в свою чергу витрачати кошти на утримання двох дітей. За вимогами ст.196 СК України право на утримання неустойки має одержувач аліментів, а не діти, на утримання яких вони сплачувались. А тому, у зв'язку з порушенням норм матеріального права, відповідно до вимог ст.303ч.3 ЦПК України, є підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги. Враховуючи зазначене, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 і про відмову у позові ОСОБА_3

З огляду на те, що відповідач є інвалідом 2 групи, згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судових витрат його звільнено.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313-314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 04 липня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 6000 грн.

У решті позову ОСОБА_2 та у позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова