І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2014 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі :
головуючого судді Рогозіна С.В.,
при секретарі Абашиній О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про повернення боргу покликаючись на те, що 28 грудня 2013 року надала у борг відповідачу ОСОБА_2 1 300 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, відповідно до умов якої, останній 28 березня 2014 року зобов'язувався повернути отримані кошти. Відповідач своє зобов'язання належним чином не виконав, кошти не повернув. Починаючи з 28 березня 2014 року позивач постійно телефонувала та нагадувала відповідачу про необхідність повернення грошових коштів, які були їй дуже необхідні, що негативно позначилося на її здоров'ї та нанесло значних моральних страждань, оскільки вона є інвалідом ІІ групи. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості за борговою розпискою в розмірі 1 300 доларів США, відсотки за користування позикою в розмірі 53,76 доларів США та завдану моральну шкоду, яка становить 3 000 гривень.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надіслав.
Суд, зі згоди позивача, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Судом встановлено, що 28 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 1 300 доларів США із строком повернення 28 березня 2014 року. На підтвердження укладення вказаного договору та отримання позики відповідач написав розписку.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 524 ЦК України дає право сторонам визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умов договору - не повернув позивачу станом на 10.12.2014 року кошти в сумі 1 300 доларів США. Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання з 28 березня 2014 року.
Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Таким чином права ОСОБА_1 порушені невиконанням зобов'язання відповідачем ОСОБА_2, а тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем - позивачем гроші в сумі 1300 доларів США, став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк.
Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позов в частині стягнення боргу за договором позики є обґрунтованим та підлягає до задоволення, з відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 1300 доларів США.
Крім цього, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення процентів за безпідставне користування чужими коштами на підставі вимог ст. ст. 536, 1048 ЦК України та відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 гривень, слід відмовити, оскільки стягнення таких виплат за умовами договору позики, укладеного між сторонами, не передбачено. Крім того позивачем не надано доказів нанесення їй моральної шкоди зі сторони відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Отже, підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн.
На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 524, 526, 530, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в сумі 1300 (одну тисячу триста) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі в сумі 243,60 (двісті сорок три) гривні судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.В. Рогозін