Справа № 758/5987/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 грудня 2014 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Сербіної Н. Г. ,

при секретарі - Гончарук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 червня 2008 року ОСОБА_4 був складений й посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 заповіт на ім'я ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років ОСОБА_4 померла.

Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_4 заповіла відповідачці все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.

Позивачка вважає, що оспорюваний заповіт порушує її права. Так, разом з покійною ОСОБА_4 позивачка була співвласницею квартири АДРЕСА_1 у рівних частинах, проживала разом з нею з 05.05.2007 року, тому вона є спадкоємицею четвертої черги. Крім того, відповідачка на підставі даного заповіту оспорює право власності позивачки на 1/2 частину вказаної квартири, у разі отримання спадщини за даним заповітом відповідачка буде створювати перешкоди у користуванні її часткою квартири.

Вказаний заповіт, на її думку, є недійсним, оскільки мало місце порушення порядку укладення та посвідчення оспорюваного заповіту, волевиявлення заповідачки не було вільним і не відповідало її волі. Нотаріус не вказав конкретного фізичного недоліку, який би виключав підписання заповіту особисто ОСОБА_4. Підписання заповіту іншою особою було здійснено з метою введення ОСОБА_4 в оману й заволодіння майном проти її волі. Просила визнати заповіт, складений 18 червня 2008 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 недійсним, судові витрати покласти на відповідачку.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечували.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В черговий раз направила заяву, де зазначила, що не може бути присутньою у судовому засіданні у зв'язку з хворобою. Явку свого представника у судове засідання також не забезпечила. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України та постановити заочне рішення.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, на адресу суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 83).

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні 18 червня 2008 року ОСОБА_4 був складений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 заповіт на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 8).

Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі грошові кошти в банківських установах та цінні папери, заповідала своїй знайомій сусідці ОСОБА_2.

Вказаний текст заповіту підписано у присутності заповідача та на його прохання, ОСОБА_6, оскільки заповідач, внаслідок фізичної вади позбавлений можливості самостійно підписати текст цього заповіту. Текст заповіту підписаний також свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

05.08.2011 року ОСОБА_4 померла.

З пояснень позивачки та її представника вбачається, що спадковим майном, після смерті ОСОБА_4 є 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.

Вказана квартира у свій час належала на праві спільної власності ОСОБА_4 і її дочці ОСОБА_9 - по 1/2 частині кожній.

04.12.2006 року були укладені два договори довічного утримання - між позивачкою і ОСОБА_4 та між позивачкою і ОСОБА_9. Згідно з даними договорами відчужувачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_9 - передали позивачці право власності на обидві свої половини вказаної квартири АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_9 17.03.2007 року, договір довічного утримання від 04.12.2006 року між нею і позивачкою припинив свою дію, а право власності на 1/2 квартири перейшло до позивачки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.05.2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.09.2009 року було визнано право власності на 1/2 вказаної квартири АДРЕСА_1 за позивачкою. Разом з тим, вказаним рішенням був розірваний договір довічного утримання від 04.12.2006 року між позивачкою і ОСОБА_4

Відповідно до довідки, виданої КП «Житло-інвест» 31 жовтня 2007 року №2134 в АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_4І (а.с. 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачка вважає, що складений ОСОБА_4 заповіт на ім'я відповідачки порушує її права та охоронювані законом інтереси. В обґрунтування цього зазначає, що разом з покійною вона була співвласницею квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах, проживала разом з нею з 05.05.2007 року, тому є спадкоємицею 4 черги за законом.

Позивачка також посилається на те, що відповідачка на підставі даного заповіту оспорює право власності позивачки на 1/2 частину вказаної квартири, та в разі отримання спадщини за даним заповітом може створювати перешкоди позивачці у користуванні її долею квартири та не дасть можливості надалі здійснювати її право власності на 1/2 частку квартири.

Відповідно до ст.. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України унормовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, що надавало б їй право бути спадкоємцем четвертої черги.

Отже, позивачка жодним чином не може претендувати на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, оскільки не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом.

Посилання позивачки на протиправну та ворожу поведінку відповідачки ОСОБА_2 до неї, не є підставою вважати, що укладення оспорюваного заповіту порушує права позивача.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до пояснень ПН КМНО ОСОБА_3 (а.с. 73) заповіт ОСОБА_4 оформила відповідно до чинного законодавства. На момент оформлення заповіту вона усвідомлювала свої дії, керувала своїми діями у ясному розумінні та без будь-якого примусу, володіла українською мовою, попередньо отримала консультації щодо оформлення заповіту отримала роз'яснення щодо підписання заповіту. На прохання ОСОБА_4 текст заповіту був виготовлений технічно загальноприйнятими технічними засобами, внаслідок хвороби за старістю ОСОБА_4 просила, щоб замість неї за її дорученням заповіт підписала ОСОБА_6, яка прийшла разом з нею. Також для такого оформлення заповіту з ними прийшли двоє свідків. Відомості щодо підписання тексту заповіту у присутності свідків та замість ОСОБА_4 викладені у самому заповіті. ОСОБА_4 мала тремтіння рук і хвилювалася, щоб текст заповіту не був визнаний недійсним, тому вона й привезла з собою трьох людей. Також, у день підписання заповіту ОСОБА_4 робила довіреність на ОСОБА_5, для представництва її в судових установах, реєстровий №1120 від 18 червня 2008 року. Заповіт посвідчений після довіреності за реєстровим №1021 від 18 червня 2008 року. Підписувала ОСОБА_6 замість ОСОБА_4 і довіреність і заповіт.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що покійна ОСОБА_4 не заперечувала проти складання заповіту на ім`я ОСОБА_2 і вони підписували заповіт у нотаріуса.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що матеріали справи не містять доказів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а процедура підписання оскаржуваного заповіту та вимоги щодо його оформлення не були дотримані, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 10, 11, 15, 16, 203,207,215,216, 1247, 1248, 1253, 1257, 1264 ЦК України, керуючись ст.ст. 57, 60, 88, 169, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Г. Сербіна