АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3308/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 34 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівМагди Л. Ф. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа - приватне підприємство «Медіт-сервіс» про стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 грн. та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги приватного підприємства «Медіт-сервіс» до публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ОСОБА_7 про стягнення шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Черкасиавтотранс про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 грудня 2013 року о 08 год. 25 хв. в м. Черкаси по бул. Шевченка, 450 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса марки ПАЗ 32054 СПГ, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який на праві власності належить ПАТ «Черкасиавтотранс», водієм якого був ОСОБА_7 та автобуса марки Атаман А093НЧ, номерний знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, власником якого є ПП «Медіт-сервіс», водієм якого був ОСОБА_6

Вказана ДТП сталася внаслідок перевищення безпечної швидкості водієм ОСОБА_7, що підтверджується довідкою № 9316858 про дорожньо - транспортну пригоду та постановою Черкаського районного суду від 12 березня 2014 року, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

У зв'язку з подіями, що сталися, ОСОБА_6 було завдано душевного болю від переживань за стан пасажирів автобуса, які перебували на час зіткнення транспортних засобів в салоні, та від понесених матеріальних збитків, чим спричинено моральну шкоду.

Оскільки заподіяна моральна шкода йому відшкодована не була, то позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, яку він оцінює у 3000 гривень.

У вересні 2014 року ПП «Медіт-сервіс» , через свого представника за довіреністю - ОСОБА_8 , звернулося в суд з заявою про залучення його до участі у справі як третьої особи , що заявляє самостійні вимоги /а.с.22/, яку задовольнив суд . Та подало позов до ПАТ «Черкасиавтотранс», ОСОБА_7 про стягнення шкоди, яку прийняв суд до спільного розгляду з позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Черкасиавтотранс про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП .

При цьому, задовольнивши клопотанням представника ПАТ «Черкасиавтотранс» , суд ухвалою , що була занесена до журналу судового засідання , залучив до участі у даній справі в якості співвідповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» /а.с.48, 54/.

У поданому позові ПП «Медіт-сервіс» , пославшись на обставини та події, які були зазначені у позовній заяві ОСОБА_6, стосовно скоєної 12 грудня 2013 року ДТП , вказало, що внаслідок даної пригоди ПП «Медіт-сервіс» було також заподіяно моральну і матеріальну шкоду, оскільки належний ПП «Медіт-сервіс» автобус марки Атаман А093НЧ, номерний знак НОМЕР_3 зазнав механічних пошкоджень . А відповідно до розрахунку страхового відшкодування, в зв'язку з пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Атаман А093НЧ, державний реєстраційний № НОМЕР_3, застрахованого в ТДВ «СТ Домінанта» за договором добровільного страхування наземного транспорту № НТ-13-0026/ЧРК від 22.10.2013 року, та відповідно до рахунків на ремонт автомобіля № ЮС- 0000001 та № ЮС-0000002 від 03.01.2014 року, - вартість відновлювального ремонту автобуса склала 18 299 грн. 57 коп.. З них : 8 700 грн. - вартість ремонту, 2 149 грн. 57 коп. - вартість матеріалів, 7 450 грн. - вартість запчастин.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № НТ-13-0026/ЧРК, ТДВ «СТ «Домінанта» було сплачено на рахунок власника пошкодженого ТЗ грошову суму в розмірі 13 019 грн. 72 грн., з яких: 8 700 грн. (вартість ремонту ) + 2 149 грн. 57 коп. (вартість матеріалів)+7 450 грн. (вартість запчастин) х (1-0,093) коеф. експлуатаційного зносу) = 17 606 грн. 72 коп. А оскільки за умовами даного договору безумовна франшиза за ризиками ДТП становить 1% від страхової суми, а саме 4 587 грн., то й заподіяна шкода 4 587 грн. (франшиза) від загального розміру шкоди ПП «Медіт-сервіс» відшкодовано не було, про що надано довідку від 14.02.2014 року.

Крім того, в зв'язку з технічною несправністю, яка була отримана належному позивачу транспортному засобу внаслідок ДТП, автобус з'їхав з маршруту та перебував на ремонті до 22.12.2013 року включно, що призвело до втрати підприємством прибутку (виручки). Оскільки середня виручка даного автобуса складає 813 грн. 75 коп./день (автобус перебував на простої 11 днів), то сума втраченої вигоди склала 8 951 грн. 25 коп.

У зв'язку з подіями перерахованими вище та враховуючи, що автобус в зв'язку з ремонтом перебував тривалий час на простої, що негативно відобразилося не тільки на доходах підприємства, а й на доході працівника ОСОБА_6, який закріплений за даним транспортним засобом як водій, що стало причиною порушення виробничого ритму, зниження розмірів прибутку й авторитету підприємства та виникнення напруженої обстановки в колективі , то ПП «Медіт-Сервіс» ПАТ «Черкасиавтотранс» та ОСОБА_7 була заподіяна моральна шкода , розмір якої ПП «Медіт-сервіс» оцінило в сумі 6000грн., належну до стягнення з ПАТ «Черкасиавтотранс» та ОСОБА_7 як з солідарних боржників.

Посилаючись на вищезазначене, представник ПП «Медіт-сервіс» просила стягнути з ПАТ «Черкасиавтотранс» на користь підприємства матеріальну шкоду в сумі 13 538 грн. 25 коп., з яких: франшиза в сумі 4 587 грн. та втрачена вигода в сумі 8 951 грн. 25 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ПАТ «Черкасиавтотранс» на користь ПП «Медіт-Сервіс» моральну шкоду в сумі 6 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиавтотранс» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиавтотранс» судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Позов ПП «Медіт-сервіс» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиавтотранс» на користь ПП «Медіт-сервіс» франшизу в сумі 4 587 грн., упущену вигоду в сумі 8 433 грн. 48 коп. та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 13 264 грн. 08 коп.

Стягнуто солідарно з ПАТ «Черкасиавтотранс», ОСОБА_7 на користь ПП «Медіт-сервіс» моральну шкоду в сумі 4 000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Директор ПАТ «Черкасиавтотранс» - Соломенний В.П., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи яку, зазначав, що судом в не повній мірі з'ясовано обставини, які мають значення для справи.

Апелянт вважає не доведеними та не підтвердженими відповідними доказами заподіяння ОСОБА_6 та ПП «Медіт-сервіс» моральної шкоди , а рішення в частині стягнення на користь позивачів моральної шкоди помилковим та таким , що не відповідає наданим в пунктах 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'ясненням.

Також помилковими та такими, що не відповідають нормам ЦК України і Закону України «Про автомобільний транспорт» представник ПАТ «Черкасиавтотранс» вважає і висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ПАТ «Черкасиавтотранс» матеріальної шкоди. Оскільки при цьому суд не врахував, що обов'язковою умовою щодо здійснення пасажирських перевезень є наявність певної кількості резервних транспортних засобів. Їх точна кількість прописується в договорі на перевезення між Черкаською міською радою та перевізником (в залежності від кількості необхідних автобусів на маршруті). Натомість представником ПП «Медіт-Сервіс» не було обґрунтовано , чому у зв'язку з перебуванням автобуса на ремонті приватне підприємство «Медіт-Сервіс» не змогло задіяти на тому маршруті резервні автобуси та не довело заподіяну матеріальну шкоду , зокрема й у вигляді упущеної вигоди.

Посилаючись на вказані порушення норм матеріального та процесуального права, директор ПАТ «Черкасиавтотранс» - Соломенний В.П. просив суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ПАТ «Черкасиавтотранс» , ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» , третя особа ПП «Медіт-сервіс» про стягнення моральної шкоди 3000 грн. та третьої особи , що заявляє самостійні вимоги ПП «Медіт-сервіс» до ПАТ «Черкасиавтотранс» , ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ОСОБА_7 про стягнення франшизи в сумі 4587 грн., упущеної вигоди в сумі 8433 грн. 48 коп., моральної шкоди в сумі 6000 грн. солідарно з ПАТ «Черкасиавтотранс» та ОСОБА_7 - відмовити.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення , виходячи з наступного.

Суд в ході розгляду справи встановив, що 12.12.2013 року о 08 годині 25 хвилин водій автобуса марки ПАЗ 32054 СПГ, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, ОСОБА_7 , який перебував у трудових відносинах з ПАТ «Черкасиавтотранс» , керуючи автобусом марки ПАЗ 32054 СПГ, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, що на праві власності належить ПАТ «Черкасиавтотранс» порушив вимоги п.2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України та поблизу будинку №450 по бул. Шевченка в м. Черкаси скоїв зіткнення з автобусом марки Атаман А093НЧ, номерний знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, власником якого є ПП «Медіт-сервіс», яким керував позивач ОСОБА_6 В результаті чого автобус марки Атаман А093НЧ СА 2073 АА зазнав механічних пошкоджень.

Згідно постанови Черкаського районного суду від 12.03.2014 року ОСОБА_7 за порушення вимог Правил дорожнього руху України і скоєння вказаної ДТП був притягнутий до адміністративної відповідальності, але оскільки на момент розгляду в суді матеріалів даної справи минуло більше ніж 3 місяці з дня вчинення правопорушення, тобто сплив строк накладення адміністративного стягнення, то провадження по справі було закрито , але при цьому суд визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За нормами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 8-9 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст. 130, 132 - 134 КЗпП України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому за вказаних обставин , враховуючи, що позивач ОСОБА_6 перебуваючи на робочому місці / а.с.5/ , будучи відповідальним за життя та здоров'я пасажирів автобуса яким він керує , та збереження в цілісності самого транспортного засобу, що був ввірений йому роботодавцем, зазнав стресу та душевних переживань у зв'язку зі скоєною з вини водія ОСОБА_7 дорожньо-транспортною пригодою, а також протягом перебування на ремонті пошкодженого автобуса був позбавлений можливості працювати за спеціальністю і у зв'язку з цим отримував меншу заробітну плату, чим було порушено його нормальні життєві зв'язки ,- суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_10 моральної шкоди. А зважаючи на ту обставину, що водій ОСОБА_7 перебував під час скоєння ДТП у трудових відносинах з ПАТ «Черкасиавтотранс» , то суд вірно визначив як особу відповідальну за заподіяну позивачу шкоду , роботодавця водія ОСОБА_7 - ПАТ «Черкасиавтотранс». При цьому суд також правильно визначив розмір відшкодування спричиненої ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 3000 грн. , який доводиться зібраними та дослідженими доказами.

А доводи ПАТ «Черкасиавтотранс» про помилковість рішення суду першої інстанції в цій частині , не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції та не містять підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для зміни чи скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа - приватне підприємство «Медіт-сервіс» про стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 грн.

Водночас , розглянувши цивільний позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, ПП «Медіт-сервіс» до ПАТ «Черкасиавтотранс» , ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ОСОБА_7 про стягнення франшизи в сумі 4587 грн., упущеної вигоди в сумі 8433 грн. 48 коп., моральної шкоди в сумі 6000 грн. солідарно з ПАТ «Черкасиавтотранс» та ОСОБА_7, та частково задоволивши ці вимоги, суд припустився помилки : дав неправильну оцінку обставинам справи, помилково вважав встановленими обставини , що не були доведені позивачем , допустив порушення норм процесуального і матеріального права .

Так , задовольняюючи позовні вимоги ПП «Медіт-сервіс» в частині стягнення на користь даного позивача з ПАТ «Черкасиавтотранс» матеріальної шкоди , суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ПАТ «Черкасиавтотранс» відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахувало свою відповідальність за заподіяння шкоди зазначеним транспортним засобом у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», про що свідчить поліс №АС /3858532 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів /а.с.52/ , що був предметом розгляду суду першої інстанції, за яким забезпеченим транспортним засобом є автобус марки ПАЗ 32054 СПГ, номерний знак НОМЕР_1 . А страхова сума за шкоду заподіяну майну потерпілого передбачена в межах до 50000 грн. при нульовій франшизі . Але , як зазначив представник ПП «Медіт-сервіс», дане підприємство за відшкодуванням шкоди ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» не зверталося .

Відповідно , не врахував суд першої інстанції й вимог ст.1194 ЦК України , де передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). І роз'яснень зазначених в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» , що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

А тому суд прийшов до помилкового висновку, що відшкодування ПП «Медіт-сервіс» несплаченої позивачу франшизи в сумі 4587 грн. за договором добровільного страхування автобуса марки Атаман А093НЧ, номерний знак НОМЕР_3 , що був укладений ПП «Медіт-сервіс» з страховою компанією ТДВ «СТ «Домінанта» / а.с.33/ має здійснювати ПАТ «Черкасиавтотранс» , оскільки останнє застрахувало свою цивільну відповідальність у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» , розмір шкоди не перевищував застрахованого ліміту відповідальності і згоди на добровільне відшкодування за його рахунок, а не за рахунок страховика в порядку ст.1194 ЦК України , не надавало.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування, за шкоду заподіяну внаслідок ДТП, особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБ України) відповідну заяву з додатками передбаченими п. 35.2 ст. 35 даного Закону .

Відповідно, оскільки ПП «Медіт-сервіс» не зверталося до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з заявою про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4587грн. , як це передбачено ст. 35 Закону ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то ця сума не може бути стягнута й зі страхової компанії, оскільки спору про її несплату між ПП «Медіт-сервіс» та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» не має через відсутність відмови страховика у виплаті даної суми страхового відшкодування.

Ч. 2 ст. 22 ЦК України як збитки (майнову шкоду) визначає втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ПП «Медіт-сервіс» , як шкоду у вигляді упущеної вигоди , визначило середній розмір виручки в сумі 813 грн. 75 коп. , яку підприємство отримувало від експлуатації автобуса на маршруті . З яких 766,68 грн. в день суд помилково вважав доведеними збитками і стягнув 8433 грн. 48 коп. упущеної вигоди з ПАТ «Черкасиавтотранс» за 11 днів простою автобуса марки Атаман А093НЧ, номерний знак НОМЕР_3.

Але при цьому суд не врахував, що в дану суму виручки входить в тому числі : витрати позивача на пальне, на фонд заробітної плати водію і кондуктору, на сплату податків та зборів , на амортизацію транспортного засобу, тощо.

А ПП «Медіт-сервіс» не надало суду розрахунків про розмір «чистого» прибутку, який отримує підприємство від експлуатації автобуса, як не надало доказів , що на маршруті за яким був закріплений пошкоджений автобус , не експлуатувалися інші (резервні) автобуси. Та не спростувало посилання представників ПАТ «Черкасиавтотранс» на ту обставину, що ПП «Медіт-сервіс» на автобусному маршруті №28 «Автовокзал-вул. Пацаєва» на підставі договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 15 серпня 2013 року №83 мало здійснюватися автобусами в кількості 13 одиниць /а.с.161/, а згідно наданих самим ПП «Медіт-сервіс» суду даних - цей маршрут протягом часу ремонту пошкодженого автобуса обслуговувало 19-ть автобусів /а.с.44/, за рахунок чого підприємство не втратило виручки від перевезення пасажирів на цьому маршруті, а отже вимога про наявність втраченої вигоди ПП «Медіт-сервіс» належними доказами не довело, хоча суд помилково вважав дану вимогу частково доведеною.

Крім того, оскільки втрачена вигода також є шкодою, то навіть при доведеності її заподіяння , ПАТ «Черкасиавтотранс» відповідно ст. 1194 ЦК України не повинно її відшкодовувати , оскільки застрахувало свою цивільну відповідальність і сума вимоги не перевищує ліміт застрахованої відповідальності, а до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з відповідною заявою з додатками про відшкодування цієї шкоди ПП «Медіт-сервіс» не зверталося. Тому і в цій частині вимог ПП «Медіт-сервіс» про відшкодування майнової шкоди суд мав відмовити в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПП «Медіт-сервіс» про солідарне стягнення з ПАТ «Черкасиавтотранс» та ОСОБА_7 моральної шкоди, розмір якої суд оцінив в сумі 4000грн., суд першої інстанції послався на норми ст.1167 та ч.1 ст.1190 ЦК України і вважав доведеною дану вимогу. Але й ці висновки суду є помилковими.

Ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

В п.3 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено , що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст. 440 ЦК: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т. п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

А пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст. 130, 132 - 134 КЗпП України).

Крім того, в абзаці 3 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Тому , враховуючи, що ОСОБА_7 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «Черкасиавтотранс», відповідальність за всі його дії пов'язані з виконанням трудових обов'язків має нести роботодавець , у зв'язку з чим підстав для солідарного стягнення шкоди з ПАТ «Черкасиавтотранс» та ОСОБА_7 не має.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз'яснення, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Доказів про вчинення таких дій та заподіяння у зв'язку з цим моральної шкоди ПП «Медіт-сервіс» суду не надало, а висновки суду першої інстанції, що моральна шкода заподіяна ПП «Медіт-сервіс» полягає у тривалому простої автобуса у зв'язку з ремонтом , що знизило розмір прибутку підприємства - є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи і не ґрунтуються на законі.

Тому , враховуючи вказані обставини , у задоволенні позовної вимоги ПП «Медіт-сервіс» про солідарне стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 та ПАТ «Черкасиавтотранс» також належить відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи в частині ухвалення судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ПП «Медіт-сервіс» до ПАТ «Черкасиавтотранс» , ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ОСОБА_7 про стягнення франшизи в сумі 4587 грн., упущеної вигоди в сумі 8433 грн. 48 коп., та стягнення моральної шкоди в сумі 4000 грн. солідарно з ПАТ «Черкасиавтотранс» та ОСОБА_7, у зв'язку з чим рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року належить змінити , скасувавши його в частині часткового задоволення позову приватного підприємства «Медіт-сервіс» щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» на користь ПП «Медіт-сервіс» франшизи в сумі 4 587 грн., упущеної вигоди в сумі 8 433 грн. 48 коп. та судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 13 264 грн. 08 коп. та щодо солідарного стягнення з ПАТ «Черкасиавтотранс», ОСОБА_7 на користь ПП «Медіт-сервіс» моральної шкоди в сумі 4 000 грн.. Ухваливши в цій частині нове рішення , відмовивши у задоволенні цивільного позову ПП «Медіт-сервіс» до публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - в повному обсязі.

У решті, в частині задоволення позову ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа - приватне підприємство «Медіт-сервіс» про стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 грн. - рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року - задовольнити частково .

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року змінити.

В частині часткового задоволення позову приватного підприємства «Медіт-сервіс» щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» на користь ПП «Медіт-сервіс» франшизи в сумі 4 587 грн., упущеної вигоди в сумі 8 433 грн. 48 коп. та судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 13 264 грн. 08 коп. - рішення скасувати.

У задоволенні цивільного позову ПП «Медіт-сервіс» до публічного акціонерного товариства «Черкасиавтотранс», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

У іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2014 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :