ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року і за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилась заборгованість у сумі 31 887,51 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 10 020,73 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 15 407,14 грн, заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом у сумі 4 703,09 грн, 250 грн - штрафу (фіксована частина), 1 506,55 грн - штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 31 887 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 2 557,07 грн, за відсотками в сумі 10 090,98 грн, заборгованість з комісії в сумі 3 405,29 грн, штраф в сумі 1 052,67 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконувала умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у визначеній у позові сумі.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині суми стягнутої заборгованості, суд апеляційної інстанції, застосувавши позовну давність, виходив з того, що відповідачем допущено прострочення платежів з 1 лютого 2009 року, строк дії картки визначений до 28 листопада 2011 року, а позивач звернувся до суду 16 жовтня 2013 року.

Такі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Судами встановлено, що 28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБак», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Строк дії кредитної картки визначений до 28 листопада 2011 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилась заборгованість у сумі 31 887,51 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 10 020,73 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 15 407,14 грн, заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом у сумі 4 703,09 грн, 250 грн штрафу (фіксована частина), 1 506,55 грн штрафу (процентна складова).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що кредитний договір від 28 листопада 2007 року діє впродовж 12 місяців з моменту підписання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п. 3.5. Умов та правил надання банківських послуг, порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту регулюється діючим законодавством України, нормами міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard International, даним договором, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку. Пам'ятка клієнта оформлюється та є невід'ємною частиною договору у випадку оформлення і видачі платіжної картки кредитною схемою.

Відповідно до положень п. п. 9.3, 9.6 Умов для продовження дії платіжної картки на картрахунку платіжної картки повинні бути кошти в розмірі, достатньому для оплати послуг банка.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідач подав до суду першої інстанції клопотанням про застосування позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідачем допущено прострочення платежів за кредитним договором з 1 лютого 2009 року, строк дії кредитної картки визначений до 28 листопада 2008 року, а позивач звернувся до суду з позовом 16 жовтня 2013 року, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в межах позовної давності за період з 30 жовтня 2010 року по 31 серпня 2013 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення заборгованості за кредитним договором в межах позовної давності.

Доводи касаційних скарг не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року і касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук