Справа № 4-с/463/2/14 Головуючий у 1 інстанції: Цейко І.П.
Провадження № 22-ц/783/4342/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

за участю: представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника Личаківського ВДВС ЛМУЮ - Кіт В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року про відмову в задоволенні скарги

в с т а н о в и л а:

20 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ Кіт В.Ю. від 31 липня 2013р. про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги зазначила, що на виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13 жовтня 2012р. був виданий виконавчий лист №2/1312/2352, в якому зобов'язано ОСОБА_2 використовувати квартиру АДРЕСА_1 за призначенням як житлове приміщення. На підставі чого постановою державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ від 28 січня 2013р. відкрито відповідне виконавче провадження.

Оскільки ОСОБА_2 зазначених в виконавчому листі дій не виконувала без поважних причини, державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ на неї було двічі накладено штраф.

Посилаючись на помилковість висновку державного виконавця про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження ОСОБА_2 просила визнати неправомірною та скасувати вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.05.2014 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 31 липня 2013 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі, просить скасувати ухвалу, посилаючись на її необґрунтованість. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, без належних для того правових підстав. Зазначає, що Ухвалами Личаківського районного суду м.Львова від 5 вересня 2013р. та 12 серпня 2013р. скасовано постанови державного виконавця про накладення штрафів на ОСОБА_2. Оскільки вищезгадані постанови про накладення штрафів скасовані, а відтак відсутні підстави, передбачені ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника суб'єкта оскарження на її заперечення, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, в іншому випадку його рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень,неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 вищевказаного Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно ч.ч. 1, 2, 5 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова, копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно із ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Матеріалами справи та судом встановлено, що Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13 жовтня 2012р. зобов'язано ОСОБА_2 використовувати квартиру АДРЕСА_1 за призначенням як житлове приміщення. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист. №2/1312/2352.

Постановою державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ від 28 січня 2013р. відкрито відповідне виконавче провадження(а.с.28).

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець неодноразово вимагав від ОСОБА_2 виконати рішення суду, проте боржник без поважних причин покладений на неї рішенням обов'язок по використанні квартири АДРЕСА_1 за призначенням як житлове приміщення не виконувала (акти від 07.02.2013р.,05.03.2013р.,14.03.2013р.,19.07.2013р.,26.07.2013р.(а.с.31,34,40,50,54). В зв'язку з чим згідно вимог ст.ст.75, 89 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем на ОСОБА_2 було двічі накладено штраф (постанови від 06.03.2013р.(а.с.35) та 26.07.2013р.(а.с.55), а 30.07.2013р. державний виконавець звернувся до Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області з поданням про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за наявністю ознак злочину передбаченого ст.382 КК України (а.с. 58-59).

31.07.2013р. старшим державним виконавцем Кіт В.Ю. відповідно до положень п.11 ч.1 ст. 49, ч.3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с.62).

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження відповідають вимогам Закону "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки скасовані постанови про накладення штрафів, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи на момент винесення оскаржуваної постанови, тобто на 31.07.2013р. державним виконавцем була повністю дотриманий порядок передбачений ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: накладено на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону, внесено подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справив апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Тому, на думку колегії суддів, скасування постанов про накладення штрафів на боржника не тягнене за собою автоматичне скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

До того ж ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 01 липня 2013р. відмовлено у задоволенні подання Личаківського ВДВС ЛМУЮ про зміну порядку та способу виконання вищевказаного рішення суду (а.с.48).

Крім того, Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2014р. задоволено скаргу Личаківського ВДВС ЛМУЮ та скасовано постанову слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про закриття кримінального провадження.(а.с. 92)

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку, що вимоги скарги необхідно відхилити, оскільки дії державного виконавця, пов'язані зі здійсненням виконавчого провадження були вчинені з додержанням вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах повноважень державного виконавця, при яких права чи свободи скаржника не були порушені.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст. 312, ч.1 п.4 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М. Гриновець