Справа № 761/8770/14-ц
Провадження №2/761/3561/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Туровській О.М., Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Третя Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 24 березня 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач № 1), ОСОБА_3 (далі - Відповідач № 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Третя Київська державна нотаріальна контора (далі - Третя особа), про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що він, Відповідачі № 1 та № 2, а також ОСОБА_4 були співвласниками квартири АДРЕСА_2 в місті Києві (далі - Квартира). Зауважує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його бабуся ОСОБА_4, яка, свого часу, успадкувала частину Квартири після смерті його батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Крім того, також зауважує, що він як спадкоємець першої черги за законом після смерті його батька у порядку статті 1276 Цивільного кодексу України подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті бабусі ОСОБА_4. Однак, державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, у зв'язку із наявністю у матеріалах спадкової справи заповіту, складеного ОСОБА_4 не на його користь. За таких обставин, вважає, що його право на отримання спадщини за законом порушено. Просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на належну йому частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідачі № 1 та № 2 у судовому засіданні позов не визнали, у задоволенні позовних вимог просили суд відмовити у повному обсязі, оскільки вважають позов безпідставним.

Представник належним чином повідомленої Третьої особи у судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, як і заперечень на позов, до суду не подавав.

Суд, заслухавши думку Позивача та Відповідачів № 1 та № 2, які не заперечували щодо розгляду справи у відсутність представника Третьої особи, вбачає за можливе розгляд справи у відсутність останнього, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення Позивача та Відповідачів № 1 та № 2, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 68/100 частин квартири АДРЕСА_1 в місті Києві, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 02 грудня 1997 року Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" та зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації м. Києва Київської міської ради народних депутатів 19 грудня 1997 року (а.с. 6).

Крім того, судом також встановлено, що 32/100 частин квартири АДРЕСА_1 в місті Києві, належало на праві приватної власності ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 02 жовтня 1997 року Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" та зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації м. Києва Київської міської ради народних депутатів 29 жовтня 1997 року (а.с. 51, зі звороту).

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 04 березня 1998 року складено заповіт, в якому належні їй 32/100 частини квартири АДРЕСА_1 та речі домашньої обстановки та вжитку вона заповіла ОСОБА_3. Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори 04 березня 1998 року, за р. № 7-601 (а.с. 51).

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом частин першої та другої статті 1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що складено відповідний актовий запис № 17765 (а.с. 15).

Крім того, судом також встановлено, що Позивач є онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, про що свідчить Свідоцтво про народження Позивача Серії НОМЕР_2 видане Міським Палацом Новонароджених 18 грудня 1976 року, де в графі батько зазначений ОСОБА_5 (а.с. 46, зі звороту) та Свідоцтво про народження ОСОБА_5 Серії НОМЕР_3, видане Шевченківським відділом ЗАГС 08 грудня 1957 року, де в графі мати зазначена ОСОБА_4 (а.с. 46).

Із матеріалів справи вбачається, що звернувшись до Третьої Київської державної нотаріальної контори, 28 лютого 2014 року Позивач подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті його бабусі ОСОБА_4, син якої, батько Позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, (а.с. 45).

Листом вих. № 312/02-14 від 28 лютого 2014 року, державний нотаріус Третьої Київської державної нотаріальної контори повідомив Позивача про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 Позивачеві не може бути видане, оскільки у спадковій справі є заповіт на окремий вид майна, посвідчений 04 березня 1998 року за р.№ 7-601 не на користь Позивача (а.с.45, зі звороту).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач посилаючись на положення статті 1276 Цивільного кодексу вважає, що має право на спадкування за законом після смерті його бабусі ОСОБА_4 в порядку спадкової трансмісії, оскільки, на думку Позивача, ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, що складалася з частини квартири АДРЕСА_1 в місті Києві, не оформивши належним чином свідоцтво про право на спадщину після смерті її сина та одночасно батька Позивача ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до частини першої статті 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Суд критично оцінює та не погоджується з такою позицією Позивача, оскільки 32/100 частини квартири АДРЕСА_2 в місті Києві, які є предметом спору, набуті ОСОБА_4 у процесі приватизації, що підтверджується правовстановлюючим документом на нерухоме майно (а.с. 51, зі звороту).

Аналізуючи фактичні обставини справи та беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 за життя склала заповіт щодо належних їй на праві особистої приватної власності 32/100 частин квартири АДРЕСА_1 в місті Києві, посвідчений нотаріально, не на користь Позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі статей 316, 317, 319, 1233, 1235, 1247, 1276 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Третя Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :