Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності правочину, розірвання правочину та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 28 квітня 2014 року позов задоволено.

Договір № 21 індивідуального замовлення від 17 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 (далі Договір), розірвано. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 2 210,00 грн. Стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_4 та ПАТ "ОТП Банк" на користь ОСОБА_3 3 000,00 грн. моральної шкоди. Застосовано наслідки недійсності нікчемного договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, укладеного 17.09.2013р. між ОСОБА_3 та ПАТ "ОТП Банк"(далі кредитний Договір), та стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ "ОТП Банк" кошти в розмірі 7 838,00 грн.. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ПАТ "ОТП Банк" оскаржило його в апеляційному порядку в частині стягнення з ПАТ "ОТП Банк" 3000 гривень моральної шкоди та в частиині застосування наслідків недійсності нікчемного договору про надання споживчого кредиту і стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ "ОТП Банк" кошти в розмірі 7 838,00 грн. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку місцевого суду щодо неотримання позивачем коштів «на руки», що в свою чергу позбавило його можливості скористатися правом на відкликання згоди на укладення договору. Доводить, що внесення платежів позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом беззаперечно свідчить про визнання ним умов кредитного договору та його виконання. Стверджує, що судом безпідставно застосовано ст. 230 ЦК України, адже дій, які свідчили б про спонукання позивача до укладення правочину та введення його в оману, встановлено не було. Заперечує проти стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що її наявність не доведена та не підтверджена належними доказами. З цих підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа №569/1155/14-ц Головуючий у 1 інстанції Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц 787/1405/2014 Доповідач Ковальчук Н.М.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині розірвання Договору індивідуального замовлення та стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь позивача 2 210,00 грн. витрат, понесених останнім на виконання умов Договору, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.611, 852 ЦК України і виходив з того, що ФОП ОСОБА_4 до виконання робіт не приступив, що є істотними порушеннями умов Договору і підставою для його розірвання.

З даним висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погоджується.

Судом встановлено: 17 вересня 2013 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 було укладено Договір №21 на виготовлення міжкімнатних дверей і вікон. За умовами Договору підприємець зобов'язувався своїми силами виготовити та передати позивачу двері та вікна, вартістю 7838 грн. у строк 60 діб з моменту підписання Договору.

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 цього Кодексу, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору та відшкодування збитків та моральної шкоди.

З обставин справи та зі змісту Договору вбачається, що між позивачем та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір підряду.

Відповідно до ст.852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Право споживача розірвати договір закріплено положеннями статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»(далі Закону), де зазначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати відшкодування шкоди, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов»язань за договором.

Матеріали справи свідчать,що відповідач до виконання робіт за Договором не приступив.

У зв»язку з тим, що у 60-денний строк роботи по виконанню Договору не були розпочаті,ОСОБА_5 направив ФОП ОСОБА_4 вимогу розірвати Договір.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїї про те, що вимоги ОСОБА_3 про розірвання Договору та відшкодування ФОП ОСОБА_4 збитків, понесених позивачем з вини виконаця робіт, є законними.

Стороми не заперечують, що при укладенні Договору на виготовлення дверей і вікон, до помешкання позивача разом з ФОП ОСОБА_4 з»явився представник ПАТ "ОТП Банк" і запропорував укласти Договір про надання споживчого кредиту .

В той же день між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" було укладено Договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 17 вересня 2013 року за умовами якого кредитні кошти є цільовими і мають бути перераховані ФОП ОСОБА_4 в рахунок оплати його робіт за Договором індивідуального замовлення.

Згідно п.1.2.3. кредитного Договору підставою для перерахування Банком коштів підприємцю є оригінал цього Договору. Банк перераховує кошти ФОП ОСОБА_4 протягом 3 робочих днів з дати отримання Банком оригіналу свого примірника даного Договору.

Окрім цього, тим же представником банку запропоновано ОСОБА_3 укласти Договір добровільного страхування з ПАТ «Страхова компанія «Кардіф», предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов»язані із життям, здоров»ям та працездатністю Застрахованої особи або невиконання Застрахованою особою своїх фінансових зобов»язань за кредитним договром внаслідок втрати доходу від трудової діяльності з причин вимушеного безробіття.

ПАТ "ОТП Банк" не подав заперечень про те, що кредитний Договір та Договір страхування складені та підписані одночасно в будинку позивача за участю одного представника банку.

Разом з тим, із зазначених договорів вбачається, що кредитний Договір підписано представниками ПАТ "ОТП Банк" ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а Договір страхування підписано представниками ПАТ "ОТП Банк" ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Позивач, на виконання умов кредитного Договору, згідно фіскальних чеків від 09.10. 2013 року та 08.11.2013 року вніс в касу банку відповідно 1500 грн. та 710 грн.

10 січня 2014 року позивачем перераховано ПАТ «ОТП Банк» страховий платіж за Договором страхування в сумі 658,39 грн.

В своїх висновках суд першої інстанціїї прийшов до висновку, що кредитний Договір здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, зокрема такої, що вводить споживачів в оману, оскільки оцінити реальні ризики можливості виникнення такої ситуації, яка склалась, позивач не міг.У зв»язку з цим судом, відповідно до положень ст.19 Закону, застосовано наслідки недійсності нікчемного договору та стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь банку 7 838,00 грн..

Колегія суддів апеляційного суду з даним висновком не погоджується.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, 3,6 ст. 19 Закону, забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що кредитний Договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики і позивач введений в оману. Такий висновок суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи кредитний Договір, ОСОБА_3 підписав його особисто, отримав примірник договору та додатки до нього, що є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння умов Договору та згоди з усіма визначеними умовами, змістом й додатками.

Відповідно до умов кредитного Договору кредитні кошти банк зобов»язаний був перерахувати безпосередньо ФОП ОСОБА_4

Позивач 10.01.2014 року, після настання строку виконання робіт за Договором індивідуального замовлення, на адресу ПАТ «ОТП Банк» направив Заяву з вимогою повідомити чи здійснювалось банком перерахування коштів на рахунки ФОП ОСОБА_4

Будь-якої відповіді від ПАТ «ОТП Банк» позивач не отримав.

Окрім цього, згідно ст.137 ЦПК України суд першої інстанціїї ухвалою про витребовування доказів від 6 березня 2014 року зобов»язував банк надати докази безпосередньо суду. Вимоги ухвали банк не виконав.

Відповідно до ст. 15 Закону споживач, яким є позивач у справі, має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Надання вищевказаної інформації є не правом, а обовязком банку, недо тримання якого порушує права позивача і позбавляє останнього права вибору. Однак, всупереч приписів діючого законодавства, ПАТ «ОТП Банк» вищевказану інформацію позивачу не надав.

Положення ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", дають право споживачу вимагати розірвання договору та відшкодування збитків за наявності у послугах істотних відступів від умов договору або інших істотних недоліків.

Відповідно до п.12 ст.1 Закону істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий;б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача виникло право розірвати кредитний договір з підстав, передбачених ст.15 Закону .

Не можна рахувати законним висновок суду першої інстанціїї щодо стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди.

Правовідносини між банком та позивачем регулюються главою 71 ЦК України та Законом України « Про захист прав споживачів».

Позивач, обгрунтовуючи вимоги про завдання йому моральної шкоди, зазначав, що моральну шкоду він зазнав у зв»язку з незручностями, які переживав через невстановлення ФОП ОСОБА_4 міжкімнатних дверей та вікон. Це створило незручності в повсякденному житті, у зв»язку цим змушений був змінювати звичний для нього життєвий уклад.

Покладаючи на ПАТ «ОТП Банк» обов'язок відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував вимоги п. 5) ст. 4 Закону, де зазначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Право на відшкодування моральної шкоди визначено ст.23 ЦК України.

Колегія суддів, виходячи зі змісту вказаних норми законодавства, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанціїї в частині солідарного стягнення моральної шкоди з обох відповідачів.

Рішення суду в частині стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди сторонами не оскаржувалось.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення в частині солідарного стягнення з ФОП ОСОБА_4 та ПАТ"ОТП Банк" на користь ОСОБА_3 моральної шкоди та в частині застосування наслідків недійсності нікчемного договору про надання споживчого кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 28 квітня 2014 року скасувати в частині солідарного стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на користь ОСОБА_3 три тисячі гривень моральної шкоди та в частині застосування наслідків недійсності нікчемного договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, укладеного 17.09.2013 року між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством "ОТП Банк", а саме: стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" 7 838,00(сім тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 три тисячі гривень моральної шкоди.

Розірвати договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, укладеного 17 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" .

В решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_10

підпис ОСОБА_11

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1