Справа № 401/4566/14-ц; 2/401/1714/14 12.12.2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді - Баранець А.М.,

при секретарі - Завяловій Н.В.,Миленькій Н.В.

за участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

представника відповідача - Патенко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Світловодськ» про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Світловодськ», в якому просила поновити її на роботі в КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ» на посаді лікаря-педіатра підліткового кабінету амбулаторії № 5 з моменту незаконного звільнення, тобто з 30 вересня 2014 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2014 року до моменту винесення рішення та стягнути 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 вересня 2014 року вона була звільнена з КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ» з посади лікаря-педіатра підліткового кабінету амбулаторії № 5 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Своє звільнення вважає незаконним і таким, що суперечить Конституції України та чинному законодавству, оскільки у відповідача не було жодних підстав для звільнення, так як трудові відносини фактично тривали і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Вважає, що причиною звільнення є особиста неприязнь до неї головного лікаря.

Вказує на те, що скорочення штатного розкладу не відбулося, її посада залишилася, а укомплектованість закладу складає 50 відсотків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що внаслідок агресивної поведінки головного лікаря вона вимушена була написати заяву на звільнення з роботи, але головний лікар зрозумівши неправомірність своїх дій, умовила її залишитися працювати. Вказала, що являється висококваліфікованим спеціалістом з тривалим стажем роботи та за період роботи не має жодного стягнення. Зазначила, що скорочення штату не відбулося, а звільнили лише її не зважаючи на неукомплектованість закладу.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи ОСОБА_1 та пояснив, що звільнення позивача суперечить ч.2 ст. 36 КЗпП України, оскільки підставами для припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають. Вважає, що позивача було звільнено в супереч викладеної частини статті оскільки в день 30.09.2014 року, вже після видання наказу про звільнення, ОСОБА_1 ще працювала та приймала людей, а тому трудові відносини не припинилися.

Представник позивача також звернув увагу, що згідно статті 23 КЗпП України, строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання або інтересів працівника.

Вважає, що незаконним звільненням позивачу було завдано моральні страждання, у неї погіршився стан здоров'я, з'явилися головні та серцеві болі, безсоння, апатія і зневіра в принципи доброти та людяності керівника, у зв'язку з чим моральну шкоду оцінено в розмірі 5000 гривен.

Представник відповідача Патенко М.О. в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, вважає його безпідставним та послався на те, що позивача було прийнято на роботу на підставі наказу № 06-01/05-к від 01.10.2013 року за строковим трудовим договором з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року в порядку переведення із Світловодської ЦРЛ.

Даним наказом за строковими трудовими договорами з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року було прийнято на роботу ще 40 працівників. Всі працівники КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ», в тому числі позивач, при прийнятті їх на роботу писали заяви про прийняття їх на роботу за строковим трудовим договором, в яких чітко зазначено період роботи з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року. Наказом № 06-01/101-к від 30.09.2014 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строкового трудового договору і в цей же день позивач отримавши трудову книжку залишила місце роботи.

Представник відповідача зазначив, що за наказом № 713 Міністерства охорони здоров'я України від 11.09.2012 року по всій Україні було модернізовано мережі закладів охорони здоров'я, внаслідок чого за рахунок комунального майна і було створено КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ», а рішенням Світловодської міської ради від 24.09.2013 року № 861 було затверджено організаційну структуру та штатний розпис цього комунального закладу. В затвердженому штатному розписі в амбулаторії № 5 була посада позивачки (встановлена 1,25 посади) але, оскільки затверджений штатний розпис відрізнявся від «Примірних штатних нормативів центру первинної медико-санітарної допомоги», затверджених наказом МОЗ № 129 від 23.02.2012 року, в порядку проведення модернізації всі лікарі педіатри, педіатри-дільничі, терапевти та інші повинні були пройти перекваліфікацію на лікарів загальної практики-сімейних лікарів.

При прийнятті на роботу працівників, які не мають відповідної кваліфікації лікарів загальної практики-сімейних лікарів, заклад не міг укладати з ними трудові договори на невизначений термін, оскільки це б суперечило наказам МОЗ № 129 від 23.02.2012 року та № 713 від 11.09.2012 року. За штатним розписом центру первинної медико-санітарної допомоги, в амбулаторії не повинні працювати лікарі педіатри, педіатри-дільничі, педіатри школи, а повинен бути лише лікар загальної практики-сімейний лікар.

Представник відповідача пояснив, що на підставі наказу № 585 від 21.08.2014 року, рішенням Світловодської міської ради від 28.10.2014 року № 1253 було внесено зміни до штатного розпису КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ», в якому замість 1,25 посади позивача було залишено лише 0,25 посади, а в подальшому, оскільки працівники закладу вже проходять перекваліфікацію посад педіатрів, взагалі не залишиться. Представник відповідача заперечив наявність між позивачем та головним лікарем неприязних відносин та зазначив, що в квітні 2013 року був випадок порушення позивачем посадових обов'язків, але дисциплінарне стягнення до позивачки застосовано не було. Вважає звільнення законним та просив у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що працює в КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ» на посаді головного бухгалтера. За наказами, які поступали в бухгалтерію, працівників брали на роботу за строковими трудовими договорами. Ставка позивача була 1,25 посади, а потім перепрофільована на 0,25 посади за рішенням Світловодської міської ради. За наказом МОЗ в амбулаторіях на постійній основі повинні працювати лише лікарі загальної практики-сімейні лікарі.

Свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що працює в КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ» на посаді інспектора відділу кадрів, що позивачка, як і всі інші працівники, була прийнята на роботу на підставі строкового трудового договору до 30.09.2014 року. Безстрокові договори укладалися лише з тими працівниками, які мали кваліфікацію лікарів загальної практики-сімейнних лікарів. Повідомила, що за період роботи між позивачем та завідувачем амбулаторії виникали конфлікти відносно графіку роботи. Була створена комісія з відпрацювання робочого часу, яка склала акти відносно позивача.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що працює в КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ» на посаді головного лікаря, і що позивач був звільнений з роботи у зв'язку з закінченням строкового трудового договору. Особистих неприязних відносин між нею та позивачем не має. До неї, як до керівника неодноразово надходили скарги від працівників закладу стосовно поведінки позивача та відпрацювання нею свого робочого часу. Остання скарга надійшла перед закінченням строку трудового договору. Всіх працівників неможливо було приймати за безстроковими договорами, оскільки їх посади в подальшому при модернізації центру не передбачені законодавством. Безстрокові договори укладалися лише з тими працівниками, які мали кваліфікацію лікарів загальної практики-сімейної медицини.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Заявою від 30.09.2014 року позивач просила прийняти її на посаду лікаря підліткового кабінету амбулаторії № 5 за строковим трудовим договором з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року в порядку переведення з Світловодської ЦРЛ (а.с. 25).

На підставі наказу КЗ «ЦПМСД м. Світловодськ» № 06-01/05-к від 01.10.2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду лікаря-педіатра дільничного амбулаторії № 5 за строковим трудовим договором з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року в порядку переведення з Світловодської ЦРЛ з посадовим окладом згідно штатного розпису З наказом про прийом на роботу ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис. (а.с. 17-24).

Згідно наказу № 06-01/101-к від 30.09.2014 року ОСОБА_1 -лікаря-педіатра підліткового кабінету амбулаторії № 5 було звільнено з 30.09.2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 26)

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

На підставі ч. 2 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Частиною 2 ст. 23 КЗпП України, встановлено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже, згідно з ч.2 ст. 23 КЗпП України можливість встановлення законодавчими актами випадків, коли допускається укладення строкових трудових договорів, не обмежена. Так, відповідно до ст. 7 КЗпП України передбачена можливість укладення строкового трудового договору з тимчасовими та сезонними працівниками; суддями (ст. 123 Конституції України); сільським, селищним, міським головою (ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування") та іншими категоріями працівників.

Позивач стверджує, що підстав для його звільнення за ч.2 ст. 36 КЗпП України не було, так як трудові відносини фактично тривали і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до запису № 21 в трудовій книжці ОСОБА_1, її було звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору від 30.09.2014 року на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. (а.с.5)

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, - днем звільнення вважається останній день роботи. Тому суд вважає помилковою позицію позивача, щодо продовження трудових відносин через те, що позивач працювала 30.09.2014 року. Наказ та запис у трудовій книжці позивача, щодо звільнення 30.09.2014 року, відповідають діючому законодавству.

Припинення трудового договору оформляється виданням наказу (розпорядження) роботодавця, у якому вказується підстава припинення трудового договору в точній відповідності з формулюванням законодавства про працю.

Отже, при аналізі документів, судом встановлено, що днем звільнення ОСОБА_1 є 30 вересня 2014 року.

Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення

ОСОБА_1 домовляючись з роботодавцем про строк трудового договору, свідомо пов'язувала із його закінченням можливість припинення трудових правовідносин, що свідчить власноруч написана заява від її імені, а також підпис про ознайомлення з наказом про прийняття на роботу на відповідних підставах.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретнім терміном, так і часом настання певної події.

ОСОБА_1 також просила задовольнити позов на тій підставі, що скорочення розкладу штатного розкладу не відбулося, її посада залишилася, а укомплектованість закладу складає 50 відсотків.

За наказом МОЗ № 713 від 11.09.2012 року «Про затвердження методичних рекомендацій МОЗ України щодо регіональних планів модернізації мережі закладів охорони здоров'я, що надають первинну медичну допомогу»,- первинна медична допомога - вид медичної допомоги, що надається в амбулаторних умовах або за місцем проживання (перебування) пацієнта лікарем загальної практики - сімейним лікарем. За основними засадами модернізації мережі закладів охорони здоров'я (глава ІІІ наказу № 713) центри первинної медико-санітарної допомоги створюються у кожному місті з населенням до 100 тисяч жителів. Також в главі V вказаного наказу МОЗ передбачено рекомендації щодо структурної одиниці мережі, яка надає первинну медичну допомогу та її модернізації згідно яких вбачається що при створенні ЦПМСД (п.6) встановлюється кількість лікарів терапевтів, педіатрів та інших спеціальностей що підлягають перепідготовці зі спеціальності загальна практика-сімейна медицина та видатки на перепідготовку. Також додатком до методичних рекомендацій стосовно модернізації передбачено перелік наказів, які необхідно використовувати при модернізації мережі закладів, що надають первинну медичну допомогу серед яких наказ МОЗ № 129 від 23.02.2012 року «Про затвердження Примірних штатних нормативів центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги. (а.с. № 43)

Примірні штатні нормативи центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затверджені наказом № 129 МОЗ України від 23.02.2012 року, не містять в структурі амбулаторії лікарів за спеціальностями педіатр, педіатр підліткового кабінету, терапевт, а включають лише лікаря загальної практики-сімейного лікаря. Аналогічно в наказі МОЗ України від 21.08.2014 року № 585, яким затверджено Примірні штатні нормативи центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги та його структурних підрозділів склад амбулаторії не містить лікаря педіатра підліткового кабінету, а лише лікаря загальної практики-сімейного лікаря.

Цими ж наказами передбачено, що на період до 01.01.2020 року амбулаторії можуть комплектуватися лікарями-терапевтами дільничними (з розрахунку 0,5 посади на 1000 прикріпленого дорослого населення) та лікарями-педіатрами дільничними (з розрахунку 1,25 посади на 1000 прикріпленого дитячого населення до 18 років).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з врахуванням зазначених наказів МОЗ України, на період модернізації закладів охорони здоров'я допускається укладання з працівниками, які не мають відповідної кваліфікації лікаря загальної практики-сімейного лікаря строкових трудових договорів з лікарями інших спеціальностей (педіатрами, терапевтами).

Судом також враховано, що рішенням Світловодської міської ради № 1253 від 28.10.2014 року 1,25 посади позивача в штатному розписі було змінено на 0,25 посади, а також те, що протягом дії строкового трудового договору надходили скарги на позивача, що стало причиною не продовженням з нею трудового договору після закінчення строку.

Позивачем було також заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень у зв'язку із моральними стражданнями, які були спричинені її звільненням.

За ст 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає що позов не підлягає задоволенню у зв'язку із недоведеністю порушень трудового законодавства відповідачем під час звільнення з роботи позивача ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 23, 36, 237-1, КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду А.М. Баранець