Справа № 226/2653/14-ц
Справа №2/226/1040/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі - Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Пишної В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем знаходився у трудових відносинах з 15.08.2005р. по 07.09.2010р. та з 13.09.2010р. по 17.06.2013р., звільнився за станом здоров'я. Під час роботи у підземних умовах він захворів на професійне захворювання, відповідно до висновку МСЕК йому встановлено 50% втрати працездатності та визнано інвалідом 3-ї групи. Він вважає, що внаслідок профзахворювання йому заподіяно моральну шкоду, тому що перебуваючи на лікуванні він не зміг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, зумовлені тяжкістю захворювань, психологічний дискомфорт та значне порушення спокою, яке він відчуває до цього моменту. Йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою, працездатною людиною, втратив 50% працездатності у зв'язку з профзахворюванням на виробництві, отримав інвалідність. Після втрати працездатності, у нього змінилися умови життя, які спричинили зниження життєвої активності, систематичне нездужання та ослаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігалося критичне ставлення до себе, як до неповноцінної в трудовому відношенні людині. Він постійно відчуває біль в поперековому відділі хребта, що віддає в обидві ноги. Він не може довго стояти, так як починає відчувати нестерпний біль. Не може тривалий час ходити. Відчуває оніміння лівої гомілки. Має обмеженість у русі у попереку. З урахуванням вказаного, свою моральну шкоду оцінює у 24000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач та його представник до судового засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення щодо позову, де вказала, що відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань», виплата моральної шкоди належала до страхових виплат і здійснювалася за наявністю факту заподіяння моральної шкоди потерпілому через Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Законом України від 23.02.2008р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань», виплату моральної шкоди було виключено з переліку страхових виплат, що проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань потерпілим від нещасних випадків чи професійних захворювань. Таким чином, єдиною правовою підставою для компенсації особі, що перебуває у трудових відносинах, моральної шкоди у разі отримання нею виробничої травми чи професійного захворювання за рахунок роботодавця на теперішній час, є ст.2371 КЗпП України. В той же час, ч.2 ст.2371 КЗпП України передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Єдиним законодавчим актом України, що регулював питання компенсації моральної шкоди, був Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань», у відповідності до якого виплата моральної шкоди застрахованим особам здійснювалася Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за рахунок страхових внесків, які здійснювали підприємства. Таким чином, фактично, на теперішній час в Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, а, отже, не визначений на законодавчому рівні механізм компенсації моральної шкоди, пов'язаної з трудовими відносинами. Факт наявності моральної шкоди визначається МСЕК згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затверджений наказом МОЗ № 12 від 22.11.1995р. на підставі висновків медичних закладів, зокрема лікаря-психіатра, про перенесений стрес чи депресію потерпілим на виробництві. При встановленні факту моральної шкоди, МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. Ні у позовній заяві ні у судове засідання позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не надав медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних та інших негативних проявів стану його здоров'я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра каже про те, що психічний стан його здоров'я не має відхилень від норми та не потребує психічної корекції лікаря. Крім того, позивач одноразово, працюючи на підприємстві у підземних умовах, проходив медичне обстеження у лікарів, про факт свого поганого самопочуття він зі скаргами до них не звертався, тобто приховував початок свого захворювання. До адміністрації підприємства з проханням перевести його на легшу працю у зв'язку зі станом здоров'я, він також не звертався. Дані дії позивача могли спровокувати виникнення у нього професійного захворювання. На думку відповідача, при винесенні рішення, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, про що зазначено у п.3 ст.23 ЦК України. У зв'язку з вищевикладеним, просить у позові відмовити.

Судом встановлено, що у позивача виявлено професійне захворювання, внаслідок чого він 21.10.2014р. отримав ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50% та 3-ю групу інвалідності безстроково, що підтверджується копією Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 06.10.2014 року, довідками МСЕК від 21.10.2014р. (а.с.25-29).

Позивач проходив стаціонарне лікування з 27.01.2010р. по 12.02.2010р., з 08.06.2010р. по 18.06.2010р., з 22.03.2013р. по 04.04.2013р., з 14.05.2013р. по 28.05.2013р., з 18.09.2013р. по 30.09.2013р., з 03.04.2014р. по 14.04.2014р., з 15.07.2014р. по 24.07.2014р., з 09.09.2014р. по 25.09.2014р., з 01.10.2014р. по 10.10.2014р. (а.с.11-24).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зазначено в рішенні КСУ від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичну біль, тривалий час лікувався, що змінило звичний уклад його життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності та інвалідність встановлені не безстроково. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 17000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 172,77 грн.

На підставі ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.23 ЦК України, рішення КСУ від 08.10.2008р. № 20-рп/2008, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у сумі 172,77 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя