Провадження № 2/554/4642/2014
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2014 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Ткаченко І.А.,

за участю представника відповідача Василець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Полтаваавтотранс» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити її на посаді квиткового касира АС Решетилівка ТДВ «Полтаваавтотранс», стягнути з відповідача ТДВ «Полтаваавтотренс» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення, тобто з 30.10.2014 року та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

На підтвердження своїх вимог вказувала, що вона працювала на посаді квиткового касира АС Решетилівка з 11.03.2014 року. 30.10.2014 року її було звільнено з посади на підставі ст.38 КЗпП України. 31.10.2014 року не під розпис було передано трудову книжку, а 07.11.2014 року було проведено по відомості розрахункову зарплату. На адресу ТДВ «Полтаваавтотранс» позивач надсилала заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки звільнення вагітних жінок забороняється відповідно до ст.184 КЗпП. Дії з боку відповідача є порушенням права на працю, які завдали моральних страждань, перебуваючи в стані пізньої вагітності, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення .

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.
Судом встановлено, що 11 березня 2014 року відповідно до наказу №17 ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ТДВ «Полтаваавтотранс» на посаду квиткового касира АС Решетилівка.

30 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_2 була звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №78 про припинення трудового договору.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 від 24.12.2014 року №4-01/159 загальна сума доходу за період квітень-вересень 2014 року становить тринадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 91 копійка.

Згідно копії заяви про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, та відновлення на роботі від 04.11.2014 року, позивачка відкликає заяву про звільнення з посади квиткового касира АС Решетилівка, з огляду на те що була написана під тиском роботодавця та з урахуванням залякування за статтею про систематичне порушення дисципліни, не зважаючи на стан здоров`я.

Відповідно до довідки №165 від 29.12.2014 року ОСОБА_2 перебуває на обліку у зв`язку з вагітністю 03.11.2014 року Решетилівської ЦРЛ.

Відповідно до довідки Решетилівсько-Великобагачанського об`єднаного районного військового комісаріату №2260 від 03.11.2014 року, згідно Указу Президента України від 21.07.2014 року №607/2014 «Про часткову мобілізацію» громадянин ОСОБА_4 07.08.2014 року призваний Решетилівсько-Великобагачанським об`єднаним військовим комісаріатом у Збройні Сили України по мобілізації.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Згідно зі ст. 233 КзПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до п.4 ЛистаВищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1389/0/4-12 4. Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Загальна сума доходу 13679 грн. 91 коп.

Кількість місяців 6 місяців.

Час вимушеного прогулу 2 місяці .

Середня заробітна плата = 13679 грн, 91 коп : 6 х 2 = 4559 грн. 97 коп.

П. 26 Постанови Пленум Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках відповідно до ст. 217 ЦПК України зазначати в рішенні про негайне його виконання в частині стягнення заробітної плати не більше, ніж за один місяць.

В судовому засіданні 30 грудня 2014 року свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_2 дійсно працювала квитковим касиром АС Решетилівка, перебуваючи в нервово-збудженому стані з урахуванням вагітності написала заяву на звільнення за власним бажанням з датою наступного дня, тобто 29 жовтня та передала її начальнику АС Решетилівка ОСОБА_7 . Неодноразово їздила на прийом до начальника ТДВ «Полтаваавтотранс» ОСОБА_8 , приїхавши повторно 30 жовтня 2014 року розхвилювавшись їй стало зле, була викликана швидка допомога, позивачка відмовилася від госпіталізації, пообіцявши медикам звернутися до лікарні за місцем проживання.

Відповідно до копії довідки Полтавського обласного центру екстреної медичної допомоги від 30.10.2014 року, ОСОБА_2 надавалась екстрена медична допомога, діагноз гіпертонічний криз, вагітність 22 тижні.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95
Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п.5 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1389/0/4-12 Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).
Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду і суд вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн., так як діями відповідача були порушенні законні права позивача, що призвело до моральних страждань, погіршення стану здоров`я та небезпеки для дитини.
В силу ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, жоден з яких не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення середньої заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогам и,що випливають із трудових відносин.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 5, 10, 14, 57 60, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ТДВ «Полтаваавтотранс» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 на посаді квиткового касира АС Решетилівка ТДВ «Полтаваавтотранс».

Стягнути з ТДВ «Полтаваавтотранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення, тобто з 30.10.2014 року в сумі 4559грн.97 коп.

Стягнути з ТДВ «Полтаваавтотранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнути з ТДВ «Полтаваавтотранс» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення, до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.
Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

СуддяМ. О. Материнко