Справа № 209/2010/13-ц
Провадження № 2/209/349/14
05 листопада 2014 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області
головуючого судді Ковальової А.Б.
при секретарі Золотих Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнській Акціонерний Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення боргу на заставне майно, -
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, заперечення проти позову або заяви про розгляд справи за їх відсутності до судового розгляду справи від них не надійшли.
Представник позивача Олефір Олександр Васильович, який діє за довіреністю, в судове засідання не з'явився, до судового розгляду справи надав суду заяву, у якій зазначив, що підтримує позов Банку по суті та за обставинами справи у повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, та ухвалити рішення про задоволення позову, у випадку неявки в судове засідання відповідачів, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, йому роз'яснений порядок перегляду заочного рішення за заявою відповідачів.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, згідно якої особа, що бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України, рекомендованими поштовими відправленнями. Крім цього, відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 28 жовтня 2013 року особисто отримали копію позовної заяви та додані до неї документи ( а.с. 5). В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, які про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про зміну свого місця проживання не надали, що передбачено ст. 77 ЦПК України, як і не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачами відсутня.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв'язку з тим, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідачів, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні:
- рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 травня 2010 року ( а.с. 20), яким підтверджується факт стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 121529,92 грн.;
- кредитний договір № 28/гр. від 03 серпня 2007 року (а.с. 70-73), додаток №1 до кредитного договору ( а.с. 74), додаток № 2 до кредитного договору (а.с. 75), додаткова угода № 1 від 10 липня 2008 року ( а.с. 76-77), додатковий договір № 2 від 21 листопада 2008 року (а.с. 78-79), якими підтверджуються умови Кредитного договору. процентна ставка за користування кредитними коштами та строки повернення кредиту;
- копія паспорту ОСОБА_4 (а.с. 30-31), копія паспорту ОСОБА_3 (а.с. 82-83), копія паспорту ОСОБА_2 ( а.с. 82-85), якими підтверджуються їх особи громадян України;
- заява ОСОБА_4 (а.с. 86), якою підтверджується надання нею нотаріально посвідченої заяви про реєстрацію та проживання її дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3, який не має права на користування майном, яке є предметом іпотеки - квартирою по АДРЕСА_1;
- свідоцтво про право власності на житло від 21 грудня 1999 року (а.с. 87), Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 89), технічний паспорт на квартиру (а.с. 90-91), якими підтверджується факт належності квартири по АДРЕСА_1 на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8;
- іпотечний договір від 03 серпня 2007 року (а.с. 94-95), додатковий договір № 1 до іпотечного договору від 10 липня 2008 року (а.с. 96), додатковий договір № 2 до іпотечного договору від 02 грудня 2008 року (а.с. 97), якими підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 іпотечного договору про передачу в іпотеку банку квартири, розташованої по АДРЕСА_1, на забезпечення основного зобов'язання за кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_2, умови іпотечного договору, порядок та строк виконання.
Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до п.п. 2.5.1, 3.3.2. Кредитного договору ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань.
Згідно умов Кредитного договору, Банк отримав право вимагати дострокового повернення коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань, і невиконання або неналежне виконання Позичальником зобов'язань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобов'язань..., є умовами, при настанні яких припиняється кредитування Банком Позичальника, а Позичальник здійснює дострокове повернення отриманих коштів Банку, сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами (п. 3.2.6 кредитного договору).
За несвоєчасне повне або часткове повернення кредитних коштів та несвоєчасну повну або часткову сплату процентів відповідач ОСОБА_2 зобов'язався сплатити Банку пеню в розмірі 25 відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, але не менше 50,00 гривень (п. 4.3. Кредитного договору).
Для забезпечення сплати (повернення) відповідачем ОСОБА_2 кредитних коштів та сплати відсотків, 03 серпня 2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як майновими поручителями, які діяли з власної волі, і взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2, що випливають із Кредитного договору, був укладений нотаріально посвідчений Іпотечний договір, де предметом іпотеки виступила двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить поручителям на праві приватної власності (а.с. 92-95-іпотечний договір, а.с. 96 - додатковий договір № 1 до іпотечного договору від 10 липня 2008 року, а.с. 97 - додатковий договір № 2 до іпотечного договору від 02 грудня 2008 року, а.с. 87 -88 - свідоцтво про право власності на житло від 21 грудня 1999 року, а.с. 89 - Витяг з реєстру права власності на нерухоме майно, а.с. 90-91 - технічний паспорт на квартиру).
На момент укладення іпотечного договору та додаткових договорів відповідач ОСОБА_4 надала нотаріально посвідчену заяву про свою згоду на отримання її чоловіком ОСОБА_2 кредиту, і що її неповнолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3, і не має права на користування майном, яке є предметом іпотеки - квартирою по АДРЕСА_1 (а.с. 86).
Банк свої зобов'язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 100000 грн., але останній порушив умови Кредитного договору, припинивши в лютому 2009 року повертати основну суму отриманого кредиту та нараховані проценти за користування кредитними коштами. В зв'язку з чим за заявою позивача 19 травня 2010 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, солідарно, на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 121529,92 грн. При розгляді цивільної справи відповідачі не заперечували проти позову, визнали позовні вимоги і були згодні сплатити заборгованість за кредитним договором ( а.с. 20).
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 дійсно порушив умови Кредитного договору, в добровільному порядку свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, порушив графік погашення кредиту, суму кредиту, відсотки та комісію відповідно до умов договору не сплачує, тобто фактично відмовився від виконання своїх зобов'язань, що суперечить чинному цивільному законодавству, і тому згідно пункту 3.2.8 кредитного договору позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки.
Зважаючи на те, що виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором було забезпечено іпотечним договором, що був укладений із відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач дійсно має право вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
В зв'язку з тим, що предметом іпотеки є належна відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної власності квартира, яка складається із двох житлових кімнат, загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1, суд вважає, що позивач правомірно заявив вимоги про звернення стягнення на задоволення вимог банку за договором кредиту від 03 серпня 2007 року на зазначену квартиру, яка є предметом іпотеки, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки згідно Закону України "Про іпотеку".
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1058 цього кодексу.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно зі ст.. 575 ЦК України Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно ст.. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. 2. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст.. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Належить стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в сумі по 35,77 грн. з кожного, так як відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження понесених витрат позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору (а.с. 1)
На підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 543, 575, 589, 590, 1050, 1054 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 8, 10, 57, 59, 60, 88, 158, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнській Акціонерний Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення боргу на заставне майно, - задовольнити.
Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України "Про іпотеку".
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), з кожного, судовий збір на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнській Акціонерний Банк" в сумі 35,77 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.Б. Ковальова