АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9609/14 Справа № 179/1660/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Новік Д. І. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, індексу інфляції та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 14 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір позики (надалі - Договір), за яким позивач взяв на себе обов'язок передати відповідачу грошову суму у розмірі 80 000 гривень, а відповідач - повернути вказані кошти протягом 365 днів з дня отримання позики (п. 1.5 Договору). Наступного дня, 15 жовтня 2013 року, відповідач отримав від позивача суму позики в повному обсязі, що засвідчується складеною та написаною особисто ним розпискою. Відповідач був зобов'язаний повертати позику частинами не менш ніж 4 000 гривень щомісяця починаючи із 31 жовтня 2013 року (п. 4 Договору), проте, станом на 02 вересня 2014 року, відповідачем жодного разу не було здійснено платежів за Договором на користь позивача.

Оскільки відповідачем умови договору систематично не виконувались, позивач на підставі ст. 1052 ЦК України направив відповідачу лист з вимогою достроково повернути позику та інфляційні нарахування, три відсотки річних, який був отриманий відповідачем 29 липня 2014 року, в якому позивач також зазначив чинні реквізити належного йому банківського рахунку для забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором. Протягом місяця з моменту отримання даного листа відповідач позику не повернув, причин з даного приводу не пояснив, на телефонні дзвінки позивача не відповідав.

Враховуючи ці обставини, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідно до п. 4 Договору, позичальник (відповідач) повертає отриману ним позику частинами, щомісяця сплачуючи суму грошових коштів позикодавцю, при цьому, щомісячний платіж позичальника повинен складати не менш ніж 4000 гривень, який сплачується не пізніше останнього календарного дня місяця. Першим розрахунковим місяцем є календарний місяць, в якому позичальником отримана позика. Таким чином, останнім днем сплати першої частини позики (суми не менш ніж 4000 гривень) є 31 жовтня 2013 року. Кожного наступного місяця, в останній його день, сума простроченої заборгованості за договором збільшувалась на 4 000 гривень. Як випливає з повідомлень про вручення листів-вимог дострокового повернення позики, вони отримані відповідачем 13 лютого 2014 року та 29 липня 2014 року. Договором позики не передбачено, в який строк відповідач повинен достроково повернути позику у разі отримання відповідної вимоги, тому застосовуючи положення ст. 1049 ЦК України, з урахуванням тридцятиденного терміну з моменту отримання відповідачем такої вимоги, останній день дострокового повернення грошових коштів припадає на 29 серпня 2014 року. В зв'язку з чим, позивач просив суд, враховуючи його право на дострокове повернення позики з причин невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики та не реагування на письмові повідомлення-попередження щодо виконання взятих на себе зобов'язань, а також вимоги ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 80 000 гривень, інфляційні нарахування за період із 01.11.2013 року по квітень 2014 року включно у розмірі 7650 гривень 42 копійки, три відсотки річних за період з 01 листопада 2013 року по 31 серпня 2014 року у розмірі 1234 гривні 63 копійки, а всього - 88 885 гривень 05 копійок, а також стягнути з відповідача на його корись судовий збір сплачений при подачі позовної заяви в розмірі 888 гривень 85 копійок..

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, суму боргу за договором позики в розмірі 80 000 гривень, суму індексації грошового зобов'язання в розмірі 7650,42 гривень, три відсотки річних за прострочення зобов'язання в розмірі 1234,63, а також сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 888,85 гривень, а всього 89 773 гривень 90 копійок (вісімдесят дев'ять тисяч сімсот сімдесят три гривні дев'яносто копійок)..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі та вимог законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 14 жовтня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики (надалі - Договір), за яким позивач взяв на себе обов'язок передати відповідачу грошову суму у розмірі 80 000 гривень, а відповідач - повернути вказані кошти протягом 365 днів з дня отримання позики (п. 1, 5 Договору) (а.с. 4).

Наступного дня, 15 жовтня 2013 року, відповідач отримав від позивача суму позики в повному обсязі, що засвідчується складеною та написано особисто ним розпискою (а.с. 5).

Відповідач був зобов'язаний повертати позику частинами не менш ніж 4 000 гривень щомісяця починаючи із 31 жовтня 2013 року (п. 4 Договору), проте, станом на день подання даної заяви, тобто 17 березня 2014 року, відповідачем жодного разу не було здійснено вищевказаних платежів за Договором на користь позивача.

Оскільки відповідачем умови договору систематично не виконувались, позивач на підставі ст. 1052 ЦК України направив відповідачу лист з вимогою достроково повернути позику, який був отриманий відповідачем 13 лютого 2014 року, в якому позивач також зазначив чинні реквізити належного йому банківського рахунку для забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором (а.с. 6, 7).

Крім того, 16 липня 2014 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 01.11.2013 року по 30.06.2014 року, яку відповідач отримав 29 липня 2014 року (а.с. 62, 63). Протягом місяця з моменту отримання цього листа відповідач позику не повернув.

В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з уточненим позовом та просив суд враховуючи його право на дострокове повернення позики з причин невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики та не реагування на письмові повідомлення-попередження щодо виконання взятих на себе зобов'язань, а також вимоги ст. 625 ЦК України стягнути із відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 80 000 гривень, інфляційні нарахування за період з 01.11.2013 року по квітень 2014 року включно у розмірі 7650 гривень 42 копійки, три відсотки річних за період з 01 листопада 2013 року по 31 серпня 2014 року у розмірі 1234 гривні 63 копійки, а всього - 88 885 гривень 05 копійок, а також стягнути з відповідача на його корись судовий збір сплачений при подачі позовної заяви в розмірі 888 гривень 85 копійок (а.с. 1, 2-3, 59, 60, 61).

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.ст.11,16,203,207, 509,525,526,598,625,1046-1047,1049,1050,1052 ЦК України та зазначив, що укладений між сторонами договір не суперечить положенням законодавства, яке регулює зобов'язання сторін за договором позики, та право позичальника на дострокове повернення суми позики із застосуванням приписів ст.625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Таким чином, написана відповідачем ОСОБА_2 розписка від 15 жовтня 2013 року свідчить про отримання ним грошових коштів в сумі 80 000 гривень за укладеним договором позики від 14 жовтня 2013 року, які він зобов'язується повернути протягом 365 днів, є добровільним правочином укладеним між сторонами, направленим на реальне настання правових наслідків.

В судовому засіданні встановлено факт не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, тому суд зазначив, що існують всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 87 650 гривень 42 копійки та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання на суму 80 000 гривень в розмірі 1234 гривні 63 копійки, відповідно до наступних розрахунків.

Розрахунок суми індексації: за період заборгованості з 01 листопада 2013 року по квітень 2014 року сума індексації становить 7650 гривень 42 копійки, з урахуванням індексів інфляції за листопад 2013 року - 112,79%, за грудень 2013 року - 112,57%, за січень 2014 року - 112,01%, за лютий 2014 року - 111,79 %, за березень 2014 року - 111,12%, за квітень 2014 року - 108,73% за формулою (розмір боргу Х індекс інфляції за період прострочення / 100 % - сума основного боргу) = 7650 гривень 42 копійки.

Розрахунок трьох відсотків річних за час прострочення за період з 01 листопада 2013 року по 31 серпня 2014 року, становить 1234 гривні 63 копійки, з розрахунку 3% Х 304 дні прострочення / 365 днів у році Х 80000 гривень заборгованості / 100 % = 1234 гривні 63 копійки.

Врахувавши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню, а саме: необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача суму основного боргу в розмірі 80 000 гривень 00 копійок, суму індексації грошового зобов'язання в розмірі 7650 гривень 42 копійки, три відсотки річних в розмірі 1234 гривні 63 копійки, відповідно до вимог ст.ст. 11, 57-66 ЦПК України.

На підставі ст. 88 ЦПК України із відповідача стягнуто на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 888 гривень 85 копійок.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивач необґрунтовано звернувся із вимогами про дострокове повернення боргу, а також про неправильний розрахунок грошових сум на підставі ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

А статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи 14 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач взяв на себе зобов'язання передати відповідачу грошову суму 80 000 гривень, а відповідач зобов'язався цю суму повертати частинами не менше 4000 гривень щомісячно, а у повному обсязі протягом 365 календарних днів. Відповідач отримав цю суму 15 жовтня 2013 року, про що складена відповідна розписка.

Ці письмові документи не суперечать вимогам ст.1047 ЦК України.

В матеріалах справи наявні також письмові вимоги позивача до відповідача про необхідність виконання умов договору позики.

Але відповідач не надав ніяких належних та достовірних доказів, які б свідчили про виконання ним умов договору та часткове чи повне повернення суми боргу, а тому його доводи про застосування до вказаних правовідносин сторін положення ч.3 ст.1049 ЦК України є безпідставними.

Оскільки відповідач ніяким чином не виконував умови договору позики від 14 жовтня 2013 року (чого не заперечував і сам відповідач), а тому застосування до вказаних правовідносин приписів ч.2 ст.1050 ЦК України, щодо права позикодавця вимагати дострокового повернення позики, є правомірним та обґрунтованим.

Наданий позивачем розрахунок суми боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних не суперечить вимогам ст.625 ЦК України, встановленим показникам індексу інфляції за вказаний період, а також порядку його застосування. Розрахунок трьох відсотків річних детально проведений за кожний період не виконання зобов'язання (а.с.61,64-70).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: