Провадження № 2/537/222/2014
Справа № 537/85/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2014 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Фадєєвої С.О.,

при секретарі Герасименко Л.Г.,

з участю представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гамми М.Ф.,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № PLRHAK 36911078 від 29.02.2008 року в сумі 177657,54 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 26238,15 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 29429,21 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1721,14 гривень, 111571,06 гривень пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором та штрафів в сумі 250 гривень (фіксована частина) та 8447,98 гривень (процентна складова). Також позивач просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_3 сплачені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гамма М.Ф. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 78409 гривень на термін до 27.02.2013 року, який зобов»язувався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк виконав всі свої зобов»язання перед клієнтом, але ОСОБА_3 порушив зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту та допустив заборгованість, яку у добровільному порядку погашати відмовляється. Банком на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.12.2011 року від імені ОСОБА_3 було реалізовано заставне майно - автомобіль ГАЗ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за рахунок чого частково погашено борг відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог не визнав, вказав, що процентна ставка підвищена банком неправомірно в односторонньому порядку, без повідомлення іншої сторони договору. Вважає, що пеня повинна бути нарахована лише з 20.12.2012 року, а після реалізації предмету застави невірно розподілені кошти на погашення боргу.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 позовних вимог не визнав, крім того вказав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності як щодо вимог про стягнення боргу за тілом кредиту, так і заборгованості зі сплати пені, оскільки ОСОБА_3 припинив виконувати зобов»язання за договором у квітні 2009 року. З цих підстав просив суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (який в подальшому перейменовано у ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується витягом із статуту) з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони укладено кредитно - заставний договір № PLRHAK 36911078, за яким банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 78409 гривень на термін до 27.02.2013 року, а відповідач зобов»язувався повернути кредит в строки та в порядку, встановленому договором, сплатити відсотки в розмірі 15,48 % річних (п.4.1, п.17.1.6 договору) за користування наданим кредитом. Мета кредиту - придбання позичальником автомобіля, оплата перших страхових платежів за договором стахування на перший рік дії кредиту, оплата за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі та винагорода за надання фінансового інструменту. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов»язань за договором, позичальник надав банку предмет застави - автомобіль ГАЗ 330232, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 - в заставу. Вартість предмета застави визначена сторонами у сумі 82500 гривень.

Зміст кредитного договору, укладеного між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно наданих суду письмових доказів позивач в односторонньому порядку з 01.02.2009 року підвищив відсоткову ставку до 27,12 % на підставі п.6.3.1 кредитно-заставного договору, укладеного сторонами. При цьому сторонами суду не надавалися докази того, що позичальнику ОСОБА_3 надсилалося письмове повідомлення про зміну процентної ставки, або він іншим чином був повідомлений про зміну розміру відсотків за користування кредитом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.530 ЦК якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його

виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Також за користування чужими грошовими коштами боржник, в силу ст..536 ЦК України, зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.. 1048 ЦПК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1056-1 ЦК також визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.. 546, 549 цього Кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Відповідно до ст.. 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань.

В силу ст..612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що банк виконав свої зобов'язання за договором, відповідач ОСОБА_3 не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.12.2011 року, яке набрало законної сили 20.01.2012 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № PLRHAK36911978 від 29 лютого 2008 року в сумі 97098 грн., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ГАЗ, 2007 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням публічному акціонерному товариству «Приватбанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до акту від 02.09.2010 року ОСОБА_3 передав представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» заставний автомобіль для реалізації та звернення отриманих коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Письмовими доказами також підтверджується, що предмет застави був реалізований банком 22.07.2013 року за 54000 гривень, вказана сума врахована в погашеня боргу.

Згідно розрахунків, наданих позивачем, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № PLRHAK 36911078 від 29.02.2008 року станом на 10.12.2013 року становить 177657,54 гривень та складається з заборгованості за кредитом в сумі 26238,15 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 29429,21 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1721,14 гривень, 111571,06 гривень пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором та штрафів в сумі 250 гривень (фіксована частина) та 8447,98 гривень (процентна складова).

Разом з цим суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст..266 цього Кодексу, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Згідно п. 4.4, п.17.8 кредитно-заставного договору, укладеного сторонами, погашення позичальником заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 1432,11 гривень для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ними. Пунктом 4.7. цього договору передбачено, що заборгованість за винагородами, процентами та частиною кредиту вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна бути погашена. П.17.1.9 договору передбачено, що період сплати становить з 21 по 25 число кожного місяця.

Згідно з ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов»язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 перестав виконувати щомісячні зобов»язання з погашення кредиту з 26 червня 2009 року, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу 10 січня 2014 року. Представник відповідача заявив суду про застосування строків позовної давності в судовому засіданні 03.07.2014 року.

В силу ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 15, 60, 88, 212, 213, 215, 218, 224, 226, 228 ЦПК України, ст.ст.254, 256, 261, 267, 526, 530, 536, 550, 546, 549, 610 - 612, 625, 634, 1048, 1050, 1056-1, 1054 ЦК України, постановою Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.О.Фадєєва