Справа № 2-4978/11
Провадження № 2/522/534/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи - голови правління ДБК «Металург» Подольского Йосипа Яковича, щодо вивільнення сервітутів від незаконно встановленого відповідачами огородження та відшкодування моральних та матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи - голови правління ДБК «Металург» Подольского Й.Я. та просять зобов'язати відповідачів зняти самовільно встановлене загородження алей, доріжок, які є об'єктами загального користування між ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_4 привести межі ділянки за адресою: АДРЕСА_1, у відповідність до встановлених та закріплених меж, та перенести розташування балкону, що надвисає над будівлею сараю, який належить ОСОБА_2 та знаходиться на її ділянці; зобов'язати ОСОБА_4 перенести розташування гаража, будівля якого заступає на сервітут - доріжку-прохід між ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та виходить за лінію розташування АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 20 000, 00 грн., суму витрат на лікування у розмірі 2 000, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1 200, 00 грн., судові витрати у розмірі 1 120, 00 грн., а також витрати на проведення судової експертизи у розмірі 2 000, 00 грн.; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди в розмірі 20 000, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1 200, 00 грн., судові витрати у розмірі 1 120, 00 грн., а також витрати на проведення судової експертизи у розмірі 2 000, 00 грн.

Позов обґрунтовується тим, що позивачі є суміжними землекористувачами земельних ділянок по АДРЕСА_1. Власниками сусідньої земельної ділянки є ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_5, які самовільно на весні 2009 року, без погодження з іншими суміжними землекористувачами, частково захопили територію (сервітут) алеї загального користування шляхом встановлення металевої огорожі (паркану), чим перекрили прохід, проїзд зі сторони земельних ділянок власниками яких є ОСОБА_2, та ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_4 побудував гараж на межі ділянок позивачок, чим порушив межі виділених сервітутів.

Також позивачі зазначають, що в результаті вищевказаних порушень їм спричинена моральна шкода, що полягає у душевних страждання з приводу неможливості вільно користуватись власними земельними ділянками, а також з приводу неодноразових звернень до відповідних органів з вимогами усунути вищевказані порушення.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також їх представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та надали пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Також в судовому засіданні просили зобов'язати відповідачів зняти самовільно встановлений ними металевий паркан з хвірткою - загородження алеї, доріжки загального користування , яка розташована між ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1, привести межі та площу зазначеної доріжки-проходу між ділянками позивачок у відповідність до конфігурації та площі доріжки загального користування згідно з технічним звітом «Топографо-геодезичні роботи по інвентаризації земельної ділянки ДБК «Металург» за адресою: АДРЕСА_1 за 2003 р.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та вказав, що межі земельних ділянок відповідачів не порушені, а всі надбудови на даній ділянці здійснені з дотриманням порядку встановленого чинним законодавством. Тому вважає, що вимоги позивачів є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа - Подольський Й.Я. в судовому засіданні зазначив, що вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на дачу від 23 червня 1998 року № 3-1269 (Т. 1, а. с. 17) 33/1000 ДБК «Металург», який розташований по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2

На підставі свідоцтва про право власності на дачну будівлю від 19 листопада 1999 року № 256 (Т. 1, а. с. 16) ОСОБА_3 є власником об'єкта - 46/1000 ДБК «Металург», який розташований по АДРЕСА_1.

Також на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 16 березня 2007 року, серії ЯГ №945835 (Т. 1, а. с. 19) ОСОБА_3 належить земельна ділянка пл. 0, 0725 га по АДРЕСА_1, кадастровий №:52:008:0051.

З вищевказаної копії державного акту встановлено суміжних землевласників (землекористувачів) земельної ділянки площею 0, 0725 га, належної ОСОБА_3: по межі від А до Б - землі гр. ОСОБА_1; по межі від Б до В - землі ДБК «Металург» (проїзд); по межі від В до Г - землі ОСОБА_9; по межі від Г до Д - землі м. Одеси (АДРЕСА_1); по межі від Д до Е - землі гр. ОСОБА_10; по межі від Е до А - землі гр. ОСОБА_11

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2004 року, №1753 (Т. 1, а. с. 95) придбав житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, належний раніше ОСОБА_12 У вказаному будинку ОСОБА_4 мешкає разом зі своїм батьком - ОСОБА_5.

Також на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2004 року, №2456 (Т. 1, а. с. 94) ОСОБА_4 придбав в ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0, 0232 га по АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 вересня 2003 року, серії ОД №072470, зареєстрованого за №06 (Т. 2, а. с. 62).

Згідно технічного паспорту виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 08 квітня 2004 року, інвентаризаційний №30499, реєстровий №264-42-40729 (Т. 1, а. с. 96-99), площа земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 на праві власності складає 232 кв. м.

З вищевказаного державного акту вбачається, що суміжним землевласником (землекористувачем) земельної ділянки площею 0, 0232 га, належної ОСОБА_4 по межі землі від А до Б - є ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що державний акт на земельну ділянку площею 0, 0232 га, кадастровий № :25:008:0036 по АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4 не видавався та технічна документація не розроблялась, а тому площу вказаної земельної ділянки можна визначити на підставі наявної в матеріалах справи копії технічної документації із землеустрою, виготовленої у 2003 р. на ім'я ОСОБА_9 - переднього власника земельної ділянки (Т. 2, а. с. 67-96).

У технічному звіті «Топографо-геодезичні роботи по інвентаризації земельної ділянки ДБК «Металург» за адресою: АДРЕСА_1», виготовленої КП «Земельно-кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів» у 2003 р. (Т. 1, а. с. 192-204), міститься Кадастровий план зазначеної земельної ділянки, з якого встановлено межі доріжки-проходу загального користування між дачними будівлями ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також доріжки-проходу загального користування між дачними будівлями ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон, а також забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 103 ЗК України встановлюється, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92 для догляду за будівлями та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни варто застосовувати не менше 1, 0 м.

За п. 3.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 р., згідно з яким мінімальна відстань між межовими знаками в поворотних точках меж земельної ділянки не повинна бути менше ніж 1 м.

У судовому засіданні доведено, що відповідачі частково захопили територію (сервітут) алеї загального користування шляхом встановлення металевої огорожі (паркану), чим перекрили прохід, проїзд зі сторони земельних ділянок власниками яких є ОСОБА_2, та ОСОБА_3, чим порушили вимоги пожежної безпеки, ДБН 360-92, СанПиН 2605-82, ДБН В.1.1-7-2002; зменшили ширину проходу до 0, 7 м. між огорожею своєї ділянки та огорожею земельної ділянки ОСОБА_2, в результаті перестановки своєї металевої огорожі. Крім того, ОСОБА_4 побудував гараж на межі ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3, чим порушив межі виділених сервітутів згідно геодезичної зйомки М1:500 від 22 березня 2012 року, а також п. 3.25 ДБН 360-92.

Вищевикладені обставини підтверджуються також висновком Одеського відділення НВЦ «Екострой», затвердженого директором центру ОСОБА_13 04 вересня 2012 року (Т. 1, а. с. 117-147).

Також факт самовільного встановлення металевої огорожі, що перешкоджає проходу позивачок до власних земельних ділянок підтверджується листом Управління архітектури та містобудування ОМР від 27 липня 2009 року №810/вих., а також листом Приморської районної адміністрації ОМР від 10 вересня 2009 року Ко-55/2 (Т. 1, а. с. 28, 30).

Крім того, висновком №СЕ-2-1-121/14 судової земельно-технічної експертизи від 03 грудня 2014 року, проведеної Одеською філією «Судова незалежна експертиза України» було встановлено, що фактична площа досліджуваної земельної ділянки по АДРЕСА_1, що знаходиться у користуванні ОСОБА_4, з урахуванням площі забудови будівлями і спорудами, складає 325, 8 кв. м., з яких 261, 1 кв. м. - земельна ділянка з будівлями і спорудами ОСОБА_4, огороджена парканом; 64, 7 кв. м. - частина доріжки-проходу загального користування між дачними будівлями ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також доріжка-прохід загального користування між дачними будівлями ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Таким чином, фактично зайнята ОСОБА_4 площа вказаної земельної ділянки не відповідає площі ділянки 232 кв. м., зазначеної у технічному паспорті на земельну ділянку, долученому відповідачем до матеріалів справи, а саме: більша на 93, 8 кв. м., в тому числі, частина земельної ділянки з будівлями і спорудами, що огороджена парканом, без урахуванням доріжок-проходів загального користування більша на 29, 1 кв. м., ніж площа ділянки, зазначена у вищевказаному технічному паспорті.

Правдивість вищевказаного висновку сумнівів у суду не викликає, тому бере його за основу при вирішенні спору.

Таким чином, зібранні у справі докази та їх належна оцінка вказують, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині зобов'язання ОСОБА_4 зняти самовільно встановлене загородження та привести межі ділянки за адресою: АДРЕСА_1, у відповідність до встановлених та закріплених меж, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_4 також самовільно збудував балкон, що надвисає над будівлею сараю, який належить ОСОБА_2 та знаходиться на її ділянці Вищевказаний балкон захаращений сміттям, відповідачі викидають недопалки сигарет на ділянку позивачки, що значно погіршує загальний стан сараю позивачки.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів щодо перенесення ОСОБА_4 розташування балкону, що надвисає над будівлею сараю, який належить ОСОБА_2

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивачі виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надали ніяких доказів причинно- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідачів та їх моральними стражданнями.

Тому, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди частково у сумі 500, 00 грн. кожній.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_2 щодо витрат на лікування у розмірі 2 000, 00 грн., оскільки позивачкою до суду не було надано медичного висновку та рецепту лікаря на придбання певних ліків, а також у судовому засіданні не доведено, що необхідність такого лікування настала саме у зв'язку з протиправними діями відповідачів. Тому, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позивних вимог у цій частині.

У судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду з позовом вони понесли додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 120, 00 грн. кожна, які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають солідарному стягненню з відповідачів.

Також позивачками були понесені витрати на проведення експертиз у розмірі по 2 000, 00 грн. кожна, які підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь кожної з позивачок.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тому, щодо стягнення з відповідачів витрат понесених позивачками у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі по 1 200, 00 грн. кожна, то суд, виходячи з принципу розумності та співмірності заявлених позовних вимог, вважає за можливе задовольнити їх частково, стягнувши солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 500, 00 грн. на користь кожної з позивачок.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Керуючись п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», п. 3.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 р., ст. ст. 96, 100, 103 ЗК України, ст. ст. 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи - голови правління ДБК «Металург» Подольского Йосипа Яковича, щодо вивільнення сервітутів від незаконно встановленого відповідачами огородження та відшкодування моральних та матеріальних збитків, - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 зняти самовільно встановлений ними металевий паркан з хвірткою - загородження алеї, доріжки загального користування, яка розташована між ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, привести межі та площу зазначеної доріжки-проходу між ділянками позивачок у відповідність до конфігурації та площі доріжки загального користування згідно з технічним звітом «Топографо-геодезичні роботи по інвентаризації земельної ділянки ДБК «Металург» за адресою: АДРЕСА_1 за 2003 р.

Зобов'язати ОСОБА_4 привести межі та розміри свого землекористування, ділянки за адресою: АДРЕСА_1 по всьому її периметру у відповідність до встановлених та закріплених меж, площі, конфігурації даної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 17.09.2003 р. серія ОД № 072470, планом меж даної земельної ділянки, площею 0, 0232 га, кадастровий номер №:25:008:0036, технічним паспортом на дану земельну ділянку від 08.04.2004 р., інвентаризаційний № 30499, технічним звітом «Топографо-геодезичні роботи по інвентаризації земельної ділянки ДБК «Металург» за адресою: АДРЕСА_1 за 2003 р.

Зобов'язати ОСОБА_4 перенести розташування свого балкону - виступаючої зовні частини будинку - за адресою: АДРЕСА_1, у межі приналежної йому земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 17.09.2003 р. серія ОД № 072470, згідно з планом меж даної земельної ділянки, площею 0, 0232 га, кадастровий номер №:25:008:0036, та з технічним паспортом на дану земельну ділянку від 08.04.2004 р., інвентаризаційний № 30499.

Зобов'язати ОСОБА_4 перенести розташування свого гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у межі приналежної йому земельної ділянки; та заступає на сервітут - доріжку-прохід - між ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та виходить за лінію забудови АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 500 (п'ятсот) грн., судові витрати у розмірі 1 120 (одна тисяча сто двадцять) грн., а також витрати на проведення судової експертизи у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 500 (п'ятсот) грн., судові витрати у розмірі 1 120 (одна тисяча сто двадцять) грн., а також витрати на проведення судової експертизи у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.Б. Свячена