ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9637/14-ц
провадження № 2/753/4354/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісними зустрічними позовними вимогами в особі Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", звернувся до суду з позовом в редакції вимог від 02 липня 2014 року (а.с.128-131 том 2) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 15 липня 2008 року був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2667 щодо надання кредитних коштів в загальній сумі 530 600 грн. 00 коп. строком на 10 років, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх платежів до 15 липня 2018 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, та з оплатою 19, 5% річних.

В якості забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 15 липня 2008 між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № 6205, за умовами якого ОСОБА_2, як поручитель, передала в іпотеку ВАТ " Державний ощадний банк України " належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54, 20 кв м, оцінену в сумі 758 100 грн. 00 коп., яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло та Договору дарування, й яка зобов"язалася вказаним майном відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов"язань за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі.

Позивач виконав свої зобов"язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 15 липня 2014 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 719 437 грн. 09 коп., яка складається з наступних складових: 270 784 грн. 00 коп. - загальна сума не простроченого кредиту (основна сума боргу) станом на 02.07.2014 року; 259 816 грн. 00 коп. - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу) станом на 02.07.2014 року; 165 240 грн. 99 коп. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом станом на 16.07.2014 року; пеня - 23 596 грн. 58 коп. станом на 16.07.2014 року.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними. Мотивуючи свої вимоги тим, що банк при укладанні кредитного договору не надавав їй кошти в розмірі, визначеному договором, тобто ним не виконано грошове зобов"язання по видачі коштів, відтак, вважає, що оскільки факт передачі коштів був відсутній, договір відновлювальної кредитної лінії вважається неукладеним на підставі ч.2 ст. 1046 та ч.1 ст. 1051 ЦК України, а оскільки цей договір забезпечувався іпотечним договором, він також має бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8, діючий на підставі довіреності, первісні зустрічні позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов"язань за кредитним договором та його умов, й право іпотекодержателя згідно ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання задовольнити свої вимоги за основим зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи ОСОБА_6, діюча на підставі довіреностей (а.с.203, 204 том 2), первісні зустрічні позові вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні зважаючи на те, що кредитний договір й іпотечний договір мають бути визнані недісними, а тому підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає. Зустрічні позовні вимоги про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними підтримала та просила їх задовольнити з тих же підстав.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засіданні не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомлення рекомендованого листа, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтримання вимог про визнання договорів недісними (а.с.218 том 2).

Вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що первісні зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними - відмові у задоволені, із наступних підстав.

Справа розглядається судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2010 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ВАТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору та зустрічного позову ВАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено, в частині зустрічного позову скасовано, справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; в решті рішення залишено без змін (а.с.115-117 том 2).

Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов"язальних правовідносинах.

Так, між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 15 липня 2008 року був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2667 щодо надання кредитних коштів в загальній сумі 530 600 грн. 00 коп. строком на 10 років, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх платежів до 15 липня 2018 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, та з оплатою 19, 5% річних (а.с.74-75 том 1).

В якості забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 15 липня 2008 між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № 6205, за умовами якого ОСОБА_2, як поручитель, передала в іпотеку ВАТ " Державний ощадний банк України " належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54, 20 кв м, оцінену в сумі 758 100 грн. 00 коп., яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло та Договору дарування, й яка зобов"язалася вказаним майном відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов"язань за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (а.с.76-79 том 1).

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов"язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов"язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується заявою позичальника на надання кредиту, видатковим касовим ордером на видачу готівки, розгорнутим розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку позичальника (а.с. 132-133, 237, 238 том 2), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який, як позичальник, зобов"язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов"язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.

Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі, й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати своїм підписом.

Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов"язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору (а.с. 132-133 том 2).

Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною.

Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідач порушив свої зобов"язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

У разі порушення відповідачем своїх зобов"язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов"язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Боржник, відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на 15 липня 2014 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 719 437 грн. 09 коп., яка складається з наступних складових: 270 784 грн. 00 коп. - загальна сума не простроченого кредиту (основнеа сума боргу) станом на 02.07.2014 року; 259 816 грн. 00 коп. - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу) станом на 02.07.2014 року; 165 240 грн. 99 коп. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом стном на 16.07.2014 року; пеня - 23 596 грн. 58 коп. станом на 16.07.2014 року (а.с.132-133 том 2)

Таким чином, судом встановлений факт неналежного виконання зобов"язань відповідачем за кредитним договором.

Позивачем при зверенні до суду дотримані вимоги ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з яким іпотекодержатель надіслав іпотекодавцю/боржнику письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначений стислий зміст порушених зобов"язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Матеріали даної справи містять підтверджуючі документи, що боржник отримав вказане повідомлення (зворотнє поштове повідомлення з особистим підписом). Проте, дана вимога відповідачем залишена без задоволення, борг ним не погашений, тому іпотекодержатель/позивач правомірно розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основим зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язань, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача за первісним зустрічним позовом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено державне мито та ІТЗ в загальній сумі 1 820 грн. 00 коп. (а.с.66, 67 том 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд, вирішуючи спір за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ПАТ "Державний ощадний банк України", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними, встановив наступні правовідносини.

Так, між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 15 липня 2008 року був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2667 щодо надання кредитних коштів в загальній сумі 530 600 грн. 00 коп. строком на 10 років, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх платежів до 15 липня 2018 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, та з оплатою 19, 5% річних (а.с.74-75 том 1).

В якості забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 15 липня 2008 між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № 6205, за умовами якого ОСОБА_2, як поручитель, передала в іпотеку ВАТ " Державний ощадний банк України " належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54, 20 кв м, оцінену в сумі 758 100 грн. 00 коп., яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло та Договору дарування, й яка зобов"язалася вказаним майном відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов"язань за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (а.с.76-79 том 1).

Відповідач відповідно до умов кредитного та іпотечного договорів засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі, й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.

Наразі ОСОБА_3 вважає, що ВАТ "Державний ощадний банк України" при укладанні кредитного договору не надавав їй кошти в розмірі, визначеному договором, тобто банком не виконано грошове зобов"язання по видачі грошових коштів, відтак, оскільки факт передачі коштів був відсутній, договір відновлювальної кредитної лінії вважається неукладеним на підставі ч.2 ст. 1046 та ч.1 ст. 1051 ЦК України, а оскільки цей договір забезпечувався іпотечним договором, він також має бути визнаний недійсним.

Проте, з такою позицією суд не погоджується, оскільки позивачкою згідно видаткового касового ордеру від 15 липня 2008 року в філії Печерського відділення ПАТ "Державний ощадний банк України" № 3715 на підставі Розпорядження банку від 15 липня 2008 року отримано 530 600 грн. 00 коп., про що нею поставлений власноручний підпис та вказана отримувана сума коштів прописом (а.с.238 том 2). Й окрім того, умови кредитного договору в певний період часу, а саме з 15.07.2008 року по 25.07.2009 року нею виконувались, що підтверджується розрахунком заборгованості та платіжними квитанціями про сплату ОСОБА_3 банку кредитних коштів.

Так, ОСОБА_3 на виконання умов кредитного договору сплатила наступні платежі, тим самим визнаючи факт отримання нею кредитним коштів: 23.09.2009 року - 8 480 грн. 90 коп., 24.10.2008 року - 8 763 грн. 60 коп., 25.11.2008 року - 8 480 грн. 91 коп. (а.с. 30 том 1), 24.02.20029 року - 500 грн. 00 коп., 464 грн. 03 коп., 200 грн. 00 коп. (а.с.31 том 1); 24.07.2008 року - 200 грн. 00 коп., 27.05.2009 року - 200 грн. 00 коп.; 27.04.2009 року - 200 грн. 00 коп. (а.с.32), та інші платежі, висвітлені в довідці - виписці по рахунку ОСОБА_3: 15.07.2008 року - 4 805 грн. 85 коп.; 8 763 грн. 60 коп. - 25.08.2008 року; 8 480 грн. 91 коп. - 25.11.2008 року тощо (а.с.33 том 1).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України).

При цьому, не спростовуючи умови оспорюваних договорів, й більше того, визнаючи їх, ОСОБА_2 листом від 23 квітня 2009 року звернулась до відділення ПАТ "Державний ощадний банк України" № 3715, в якому вказала, що кредитні кошти в особі ОСОБА_3 отримала вона на розвитом свого бізнесу, прибуток від якого отримує на ринку нерухомості, й з липня 2008 року по грудень 2008 року протягом п"яти місяців вона добросовісно виконувала зобов"язання по договору в повному обсязі. У зв"язку з фінансовою кризою просила врахувати її фінансовий стан й відтермінувати на 2 роки виплату її кредитних зобов"язань (а.с.239 том 2).

Тобто, зміст вказаного письмового повідомлення уцілому спростовує факт оскарження відповідачем договорів.

Окрім того, суд враховує попередні вимоги позивача за вказаними позовними вимогами про те, що ОСОБА_4 у вересні 2009 року звертався до суду з позовом про визнання іпотечного договору недісним з підстав укладення договору його дружиною без його, як чоловіка, згоди (а.с.2-6 том 1). При цьому питання про визнання Іпотечного договору та Кредитного договорів недійсними з підстав невиконанння банком грошового зобов"язання по видачі грошових коштів, не ставилось, що також підтверджує хибність заявнених вимог.

Зважаючи на викладене, позиція позивачів за вказаними вимогами є хибною й спростовується доказами, наявними в матеріалах справи; правових підстаав для визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними немає.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 14, 526, 527, 530, 554, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294, ч.1 ст. 3607 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності ОСОБА_2, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54, 20 кв м, оцінену в сумі 758 100 грн. 00 коп., яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 03 лютого 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) від 29 січня 1997 року за № 12596 та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 11 березня 1997 року у реєстрову книгу № 3600, та Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. 25 липня 1997 року за реєстровим № 1-2336 та зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Києва 24 листопада 1997 року й записаного у реєстрову книгу № 3600, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 6205 від 15 липня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", що виникли на підставі договору відновлювальної кредитної лінії № 2667 від 15 липня 2008 року, в загальній сумі 719 437 грн. 57 коп. та 1 820 грн. 00 коп. - судових витрат, а всього - 721 257 (сімсот двадцять одна тисяча двісті п"тдесят сім) грн. 57 (п"ятдесят сім) коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Законів України "Про виконавче провадження" та "Про іпотеку".

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Коренюк А.М.