У х в а л а

іменем україни

28 січня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Старо-Кримської селищної ради м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_5, управління Держземагенства у м. Маріуполі Донецької області про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивач звернулася до суду позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1. З серпня 1998 року по теперішній час вона разом з родиною проживає в цьому домоволодінні та користується земельною ділянкою площею 1 667 кв. м, що складається з: 1200 кв. м - земля, яка була отримана нею у власність при укладенні договору купівлі-продажу частки житлового будинку, а 467 кв. м - ділянка, яка примикала до будинку. Однак, на частину земельної ділянки, що знаходиться у її користуванні, на підставі рішення Старо-Кримської селищної ради від 19 жовтня 2012 року виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0, 0727 га ОСОБА_5, чим порушені її права на користування земельною ділянкою. З огляду на зазначені обставини, позивач просила скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, виданий на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Іллічівського районного суду Донецької області від 26 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 травня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 17, ч. 1 ст. 22, ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час набуття позивачем права власності на домоволодіння) підставою для виникнення права власності на земельну ділянку є рішення відповідної Ради народних депутатів, на території якої розташовані земельні ділянки.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності або право постійного користування спірною земельною ділянкою з визначеними на місцевості її меж. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами, що оспорюваним державним актом порушено її права або інтереси.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко