АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_6 та ОСОБА_3, інтереси якого представляє ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа -ОСОБА_9 про витребування майна із чужого володіння,

В С Т А Н О В И Л А :

06 вересня 2013 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі- продажу квартири недійним.

Посилаються на те, що 21 листопада 2006 року померла їх бабуся ОСОБА_10, яка проживала в квартирі № 15 будинку № 10 на Соборній площі в м. Чернівцях, що належала їй на праві власності. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_10 була їх мати ОСОБА_11, у зв'язку з чим 04 грудня 2006 року вона звернулась до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення спадщини мати дізналась, що на спадкове майно - квартиру № 15 в будинку № 10 на Соборній площі в м.Чернівці претендує відповідач ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання (догляду), посвідченого 17 листопада 2006 року, тобто за чотири дні до смерті ОСОБА_10

№ 22-ц/794/352/14 Головуючий у 1-й інстанції Ярема Л.В.

Категорія 2/8/9 Доповідач Перепелюк Л.М.

15.12.2006 року ОСОБА_11 звернулась із заявою в правоохоронні органи про незаконне заволодіння квартирою її матері ОСОБА_3, оскільки її мати ОСОБА_10 протягом багатьох років страждала психічним захворюванням, внаслідок якого не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 25 січня 2007 року старшим слідчим в ОВС СВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_12 по заяві ОСОБА_11 була порушена кримінальна справа по факту шахрайства за ст. 190 ч.2 КК України, де її було визнано потерпілою. 27 лютого 2007 року слідчим призначена посмертна амбулаторна судово-психіатрична експертиза померлої ОСОБА_10, згідно висновку якої ОСОБА_10, 17 листопада 2006 року, тобто на час надання доручення ОСОБА_13 на право укладення від її імені з ОСОБА_3 договору довічного утримання, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

11 червня 2007 року начальником відділення СВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_12 призначена комплексна судово-медична та посмертна судово - психіатрична експертиза померлої ОСОБА_10, проведення якої доручено Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. Згідно висновку експерта № 320 від 22.01.2010 року загальний стан ОСОБА_10 під час перебування на стаціонарі з 13 листопада 2006 року по 21 листопада 2006 року був вкрай важким, за своїм фізичним станом на 17 листопада 2006 року ОСОБА_10 не могла вчиняти дії, на які вказують свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, була недоступна мовному контакту, могла здійснювати неусвідомлені рефлекторні рухи руками і ногами та на момент дачі доручення ОСОБА_13 на укладення від її імені з ОСОБА_3 договору довічного утримання, яке було нотаріально посвідчене нотаріусом ОСОБА_15Л . ОСОБА_10 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_16 від 18 грудня 2010 року кримінальна справа, порушена за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України по факту заволодіння шляхом шахрайства квартирою ОСОБА_10 закрита за відсутністю складу злочину.

Під час досудового слідства ОСОБА_11 23 липня 2007 року померла. Позивачі, як спадкоємці першої черги після смерті матері, отримали свідоцтва про права на спадкове майно померлої ОСОБА_11, а саме на нерухоме майно - житловий будинок в селі Слобода Новоселицького району Чернівецької області по вул.Жагалівській,15, який належав на праві власності померлій. Як спадкоємці ОСОБА_11, в жовтні 2011 року вони звернулись в Шевченківський районний суд м.Чернівці з позовом про визнання недійсними як договору довічного утримання від 17 листопада 2006 року, так і довіреності від 17 листопада 2006 року, виданої на імя ОСОБА_13

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 травня 2012 року позов позивачів був повністю задоволений та визнані недійсними довіреність від 17 листопада 2006 року, яка видана ОСОБА_10 - ОСОБА_13 на укладання від її імені договору довічного утримання на користь ОСОБА_3 відносно квартири №15, що знаходиться в м.Чернівці на площі Соборній в будинку під номером 10, яка посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_15, і договір довічного утримання (догляду), укладений 17 листопада 2006 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_10 передала, а ОСОБА_3 отримав у власність вищевказану квартиру.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27 березня 2013 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 травня 2012 року залишено без змін.

У серпні 2013 року позивачі звернулись до Новоселицької державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини на успадковану квартиру №15 в будинку № 10 на Соборній площі в м.Чернівці та дізнались, що власником вищевказаного нерухомого майна є відповідачка ОСОБА_8, якій продав цю квартиру відповідач ОСОБА_3 на другий день після смерті ОСОБА_10, договір купівлі-продажу BEI № 662647. Вважали, що оскільки договір довічного утримання на імя ОСОБА_3 визнано недійсним, недійсним є і договір купівлі- продажу, вчинений ОСОБА_3 відносно спірної квартири.

Просили визнати недійсним договір купівлі-продажу серії BEI №662647, посвідчений 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_15, згідно якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_8 у власність квартиру № 15 в будинку № 10 по Соборній площі в м.Чернівці.

15 листопада 2013 року, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_7 збільшили позовні вимоги, подали позов до відповідача ОСОБА_8, де третьою особою на стороні відповідача є ОСОБА_3 про витребування майна із чужого володіння.

Вважали, що вони є власниками даної квартири, оскільки, будучи спадкоємцями після смерті матері отримали спадщину, а тому мають право на предявлення віндикаційного позову. Оскільки ОСОБА_10І не з власної волі передала своє майно ОСОБА_3, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від ЗО травня 2012 року та ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27 березня 2013 року, то воно підлягає витребуванню у ОСОБА_8 з підстав, передбачених ч.І ст.388 ЦК України.

Просили витребувати на їх користь у ОСОБА_8 отриману нею від ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу серії BEI № 662647, посвідченого 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_15АДРЕСА_1 в будинку № 10 на Соборній площі в м.Чернівці.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 грудня 2013 року позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишено без розгляду за заявою позивачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_8 квартиру №15 в будинку №10 площа Соборна в м.Чернівці на користь ОСОБА_1 Василівнита, ОСОБА_7.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_8 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_7 до неї про витребування майна із чужого володіння та у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_7 до відповідачки ОСОБА_8 та до нього скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_7 про витребування майна із чужого володіння до ОСОБА_8 та до нього-відмовити за безпідставністю та за пропуском позовної давності.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_7 про витребування у ОСОБА_8 квартири №5 в будинку №10, площа Соборна у м. Чернівцях.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права та на підставі поданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що власником спірної квартири на момент її смерті була ОСОБА_10 Після її смерті все спадкове майно, в тому числі і квартиру, успадкувала ОСОБА_11, після смерті якої право на прийняття спадщини перейшло позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на підставі закону.

ОСОБА_11, в межах передбаченого законом шестимісячного строку, 04 грудня 2006 року звернулась до першої Чернівецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_10, але не встигла оформити свої права на спадкове майно.

Тому, відповідно до ст. 1276 ЦК України, яка передбачає, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія), таке право від ОСОБА_11 перейшло її дітям спадкоємцям за законом позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_7

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є спадкоємцями після смерті їх матері та є правомірними власниками спірної квартири, як частини спадкового майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ч. 1 ст.1222 та ч.2 ст.1223 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що позивачі не є спадкоємцями на дане майно,тому не можуть на нього претендувати, є безпідставними, спростовуються вищенаведеним.

Доводи апелянта ОСОБА_3 щодо того, що надання переваги такому доказу, як судово-медичні експертизи, які були виконані на підставі документів (без огляду та спілкування з хворим) є грубим процесуальним порушенням, спростовуються нормами процесуального права.

Зокрема, відповідно до ч.6 ст. 147, ст. 212 ЦПК України висновок суду, як один із доказів, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, апелянт, не погоджуючись із висновками експертиз, не заявляв клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи.

Посилання апелянта ОСОБА_8 на те, що вона є добросовісним набувачем, а спірна кв.№15 в будинку №10 площа Соборна м. Чернівці спадковим майном на час відкриття спадщини не була, спростовуються рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2012 року, яким визнано недійсним договір довічного утримання, укладений 17 листопада 2006 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, з дня його укладення. Тому, на момент смерті ОСОБА_10 була власником спірної квартири, яка ввійшла в загальну масу спадщини, що відкрилась на момент смерті останньої.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність витребування у ОСОБА_8 спірної кв. №15 будинку № 10 по Соборній площі в м. Чернівцях на користь ОСОБА_1 ОСОБА_7, оскільки позивачами доведено факт вибуття даної квартири із володіння власника ОСОБА_10 не з її волі.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що позивачі пропустили строк звернення до суду з вимогою про витребування майна з чужого володіння, то вони не знайшли свого підтвердження наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції інстанції встановлено, що позивачі про порушення свого права дізналися при оформленні прав на спадкове майно 06 серпня 2013 року в Новоселицькій державній нотаріальній конторі. Цю обставину підтвердила у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, яка пояснила, що під час розгляду справи про визнання недійсними довіреності та договору довічного утримання, ОСОБА_3 стверджував, що квартира належить йому.

Відповідно, не підлягає задоволенню вимога про застосування строку позовної давності.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного та процесуального законодавства апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_17 не містить.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянти не надали суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: