Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/6317/14-ц
провадження № 2/369/2802/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, зняття з реєстраційного обліку та виселення з жилого будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування жилими приміщеннями, земельною ділянкою і господарськими приміщеннями,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, зняття з реєстраційного обліку та виселення з жилого будинку, посилаючись на те, що він є власником жилого будинку АДРЕСА_1. Право власності на вказаний будинок належить йому на підставі договору дарування від 11 березня 1993 року, який посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Петровою С.М.. Разом з ним в будинку зареєстрована колишня дружина ОСОБА_2 та двоє їхніх спільних дітей-ОСОБА_9 і ОСОБА_5.

Заочним рішенням Києво-Святшинського районного суду від 29 серпня 2012 року шлюб між ним і ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу своїх дітей він з будинку не збирався виселяти. У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про вселення її і спільних дітей до належного йому будинку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2013 року позов ОСОБА_2 було задоволено і вирішено вселити її і їхніх спільних дітей у будинок

Поселившись в будинку, ОСОБА_2 без його відома, не маючи права власності на даний будинок, вселила до будинку свого цивільного чоловіка ОСОБА_3. Своїми протиправними діями та постійними погрозами фізичною розправою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 створюють йому перешкоди у користуванні своїм власним помешканням та іншим майном. Коли він намагається потрапити до будинку, ОСОБА_3 погрожує вбивством і застосовує щодо нього фізичну силу, що підтверджується викликами і заявами до міліції його і його матері ОСОБА_6.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 всупереч волі власника, без будь-яких правових підстав зайняв житлове приміщення, яке належить на праві власності йому, і проживає у зазначеному будинку, а отже, підлягає виселенню у встановленому законом порядку.

Після розірвання шлюбу він фактично позбавлений права проживання у будинку, який належить йому на праві власності, та в якому він зареєстрований. Станом на даний час він разом з своїми дітьми вимушений проживати у прибудинковій до будинку споруді, яку він почав будувати на власній земельній ділянці ще до укладення шлюбу.

Таким чином, право на користування житлом, яке належить йому на праві приватної власності, надається лише члену сім»ї власника цього житла. Так як шлюб між ним і ОСОБА_2 був розірваний, і наміру у власника будинку проживати із колишньою дружиною не має, тому вести мову про неї, як члена сім»ї, неможливо. А тому ОСОБА_2 є такою, що втратила право користування приватним жилим будинком АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 316, 319, 379, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 157 ЖК України, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим будинком АДРЕСА_1, зобов»язати Києво-Святошинський РВ УДМС України в Київській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою, виселити ОСОБА_2 з даного жилого будинку, виселити ОСОБА_3 з жилого будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 06 серпня 2014 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області і Службу в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 про визнання права користування жилими приміщеннями, земельною ділянкою і господарськими приміщеннями, посилаючись на те, що за час шлюбу між нею і ОСОБА_8 в період з 28 вересня 2002 року і до розлучення-29 серпня 2012 року, житло було значно поліпшене, а саме побудовані додаткові будинки та технічні споруди. До капітального будинку площею 53 кв.м. прибудовано приміщення площею 40 кв.м.-один поверх, побудовано трьохповерховий капітальний будинок площею 170 кв.м. та технічна споруда двох поверхів площею 25 кв.м., проведено водопостачання, каналізація і освітлення, а також були проведені внутрішні штукатурно-малярні роботи.

Відповідно до Акту депутата Вишневої міської ради № 535/3 від 23 жовтня 2013 року про обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2, стан приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в якому проживає вона з двома неповнолітніми дітьми, незадовільний, негативні умови в будинку штучно створюються батьком дітей, колишнім чоловіком ОСОБА_1.

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звертався до Києво-Святошинського районного суду до неї про усунення перешкод у користуванні будинком і вимагав, щоб вона звільнила жиле приміщення кімнати площею 18,5 кв.м., однак рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року йому було відмовлено у задоволенні позову.

На даний час ОСОБА_1 продовжує створювати їй і дітям негативні умови для проживання, жодним чином не допомагає дітям, крім сплати аліментів по 116 грн. щомісячно на кожну дитину, постійно створює перешкоди у користуванні житлом, займається господарською діяльністю у будинку, вичиняє та обробляє хутро у домашніх умовах, створюючи антисанітарний стан будинку. Нещодавно він вселив квартирантів у приміщення поруч з кімнатою, де вона проживає і її неповнолітні діти, які почали користуватися разом із її дітьми санвузлом, кухнею та іншими приміщеннями, діти не можуть почуватися зручно, адже їх фактично витісняють чужі люди. З боку ОСОБА_1 постійно лунають погрози про виселення її з дітьми з кімнати, і з приводу цього вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просила визнати за нею і її двома дітьми, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в інтересах яких вона діє, право користування кімнатами площею 18,5 кв.м. і 8,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, визнати за нею і її двома дітьми право користування частиною присадибної земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 площею 0,01 га, та право користування господарськими приміщеннями, зокрема, 1/3 частиною приміщення погріба з метою вирощування і зберігання сільськогосподарських продуктів для потреб її дітей.

Ухвалою суду від 23 вересня 2014 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування жилими приміщеннями, земельною ділянкою і господарськими приміщеннями прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, зняття з реєстраційного обліку та виселення з жилого будинку і об»єднання в одне провадження зустрічні вимоги ОСОБА_2 з первісним позовом ОСОБА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом) і представник позивача ОСОБА_1 позов підтримали і просили його задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_2 не визнали і заперечували проти його задоволення.

У судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 і її представник позов ОСОБА_1 не визнали і заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали і просили його задовольнити.

У судове засідання відповідач за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява, у якій ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнав і заперечував проти його задоволення.

У судове засідання представник відповідача Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

У судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, не з»явилися, про дату, час і місце розгляду справи треті особи повідомлялись належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, показання свідків, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 13 лютого 2007 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народився син ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом паро народження серії НОМЕР_1 від 29 вересня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02 лютого 2007 року.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано.

За Договором дарування від 11 березня 1993 року ОСОБА_1 належить на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1. В Договорі дарування зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці розміром 852 кв. м., має розмір житлової площі в цілому 28,5 кв.м.; біля будинку є: сарай літ. «Б», навіс літ. «В», погріб літ. «Г», душ літ. «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа, зливна яма, ? частина криниці.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради від 14 травня 2014 року № 933 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, 1968 року народження, ОСОБА_2, 1984 року народження, ОСОБА_9, 2005 року народження, ОСОБА_5, 2007 року народження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_5, до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про вселення, позов задоволено. Вселено ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем їх реєстрації: АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 лютого 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначав позивач ОСОБА_1, поселившись в будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 без його відома, не маючи права власності на даний будинок, вселила до будинку свого цивільного чоловіка ОСОБА_3. Своїми протиправними діями та постійними погрозами фізичною розправою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 створюють йому перешкоди у користуванні своїм власним помешканням та іншим майном. Коли він намагається потрапити до будинку, ОСОБА_3 погрожує вбивством і застосовує щодо нього фізичну силу, що підтверджується викликами і заявами до міліції його і його матері ОСОБА_6. Таким чином, як вказував позивач ОСОБА_1, право на користування житлом, яке належить йому на праві приватної власності, надається лише члену сім»ї власника цього житла. Так як шлюб між ним і ОСОБА_2 був розірваний, і наміру у власника будинку проживати із колишньою дружиною не має, тому вести мову про неї, як члена сім»ї, неможливо. А тому ОСОБА_2 є такою, що втратила право користування приватним жилим будинком АДРЕСА_1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду надав свідчення, що влітку 2014 року він бачив ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1. Влітку він з ОСОБА_1 зайшли до будинку, щоб взяти речі, однак вийшов ОСОБА_3, який перебував у стані алкогольного сп»яніння, і погрожував ОСОБА_1. Свідок бачив часто ОСОБА_3 в домашньому одязі в даному помешканні.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надала показання, що ОСОБА_3 бачить дуже рідко, інколи по провулку він возить дитину в колясці, один раз в тиждень буває ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 проживає у даному будинку з трьома дітьми. Погрібом ОСОБА_2 не може користуватись, бо ОСОБА_1 замикає його і не впускає туди ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_12 надав суду показання з приводу того, що він проживає по АДРЕСА_1 з 05 травня 2014 року і по даний час з цивільною дружиною, користується жилою кімнатою, кухнею, санвузлом. ОСОБА_2 з дітьми і ОСОБА_3 проживала у великій кімнаті. ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_2, бо свідок бачив його штани, сорочки, светри, взуття, спецодяг. ОСОБА_3 свідок бачив майже кожного дня, бо він разом із ним поверталися з роботи в будинок АДРЕСА_1. З кінця листопада 2014 року ОСОБА_3 не проживає в будинку, його речі відсутні. Свідок бачив також, як ОСОБА_2 куховарила в будинку, консервувала овочі (помидори і огірки).

Свідок ОСОБА_13 суду надав свідчення з приводу того, що ОСОБА_1 зачиняє хвіртку і не пускає ОСОБА_2 до подвір»я і в жилий будинок АДРЕСА_1. У вказаному жилому будинку проживає ОСОБА_2 з своїми дітьми. ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житлом: закручує хвіртку дротом, неможливо кухнею користуватись, бо поставив перегородки, немає умов для проживання, бо ОСОБА_1 поставив у будинку багато акваріумів з водою. Свідок бачив ОСОБА_3 на вулиці з коляскою, а у подвір»ї і в будинку свідок ОСОБА_3 не бачив. Свідок бачив, що ОСОБА_2 куховарила в будинку.

Свідок ОСОБА_14 суду надала свідчення з приводу того, що з 19 листопада 2014 року ОСОБА_3 не проживає в будинку АДРЕСА_1. Вона ж, свідок, проживає у будинку з 05 травня 2014 року, займала жилу кімнату площею 9 кв. м., а з 20 листопада 2014 року користується кімнатою площею 18, 5 кв. м., сплачує комунальні платежі за газ, воду, електроенергію з 05 грудня 2014 року шляхом надання грошових коштів матері ОСОБА_1 в розмірі 750 грн.. Свідок також зазначала, що вона 05 травня 2014 року уклала з ОСОБА_1 договір оренди житлового приміщення, і з 20 листопада 2014 року проживає в кімнаті площею 18,5 кв.м..

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 погрожував їй, щоб вийшла з будинку і знялась з реєстрації, бо ноги їй переб»є. З 19 листопада 2014 року він чинить їй перешкоди, закрив хвіртку. Вона ж, ОСОБА_2, проживала в кімнаті площею 18,5 кв.м. з 08 серпня 2013 року і живе постійно в цій кімнаті. Оскільки ОСОБА_1 чинить їй перешкоди, розібрав дах, і не дає можливості проживати в будинку, то вона вимушена з дітьми винаймати житло в с. Малютянка.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2013 року згідно акту державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 було примусово вселено в будинок АДРЕСА_1.

Дані обставини також були встановлені судом в рішенні Києво- Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року, де зазначено, що у серпні 2013 року ОСОБА_2 за рішенням суду була вселена у спірний житловий будинок разом з неповнолітніми дітьми і зайняла кімнату 1-5 площею 18,5 кв.м..

Відповідно до вимог ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім»ї наймача будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім»ї права користування займаним приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі письмові докази, показання свідків ОСОБА_1, ОСОБА_10. ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено і не надано суду доказів, що ОСОБА_2 не має права користуватись даним жилим будинком, так як не є його членом сім»ї, а також перешкоджає йому користуватись належним йому на праві власності жилим будинком АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позову в частині заявлених вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим будинком і зняття її з реєстраційного обліку та виселення слід відмовити.

Також у заявленому позові ОСОБА_7 просив виселити ОСОБА_3 з даного жилого будинку.

З наданих суду показань свідків, письмових доказів, суду неможливо дійти висновку, що ОСОБА_3 проживає в спірному жилому будинку, з показань свідків неможливо дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_3 вселився в даний жилий будинок і проживає в ньому постійно.

Крім того, слід зазначити, що дана вимога, заявлена ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3 з жилого будинку АДРЕСА_1 на даний час є необгрунтованою і безпідставною, оскільки як пояснила свідок ОСОБА_14, ОСОБА_12 і підтвердив сам позивач ОСОБА_1 і його представник в судовому засіданні, що з 19 листопада 2014 року і по даний час ОСОБА_3 не проживає в будинку і взагалі відсутній в даному жилому приміщенні, а ОСОБА_2 зазначила суду, що ОСОБА_3 проживає у помешканні своєї матері в с. Малютянка, а тому взагалі відсутні підстави для виселення ОСОБА_3 з спірного жилого будинку, і тому у задоволенні в цій частині вимог суд також відмовляє.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ 216від 24 жовтня 1997 року ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0931 га, яка розташована на території АДРЕСА_1, землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 житловий будинок має три житлових кімнати.

Судом встановлено, що у серпні 2013 року ОСОБА_2 за рішенням суду була вселена у спірний житловий будинок разом з неповнолітніми дітьми і займає кімнату 1-5 площею 18,5 кв.м..

Наданий в судовому засіданні договір оренди житлового приміщення від 05 травня 2014 року суд оцінює критично, оскільки з договору вбачається, що він укладений 05 травня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_14, відповідно до умов п. п. 1.1., 1.2, 1.3. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов»язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов»язується прийняти у строкове платне користування кімнату, що визначена у цьому договорі. Адреса будинку, у якому знаходиться кімната, що орендується: АДРЕСА_1, загальна площа кімнати, що орендується: 18,5 кв.м..

Згідно вимог ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно вимог ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов»язки наймодавця і наймача та інші умови договору.

З даного договору від 05 травня 2014 року вбачається, що він не був зареєстрований у встановленому законом порядку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Також, як зазначила в судовому засіданні свідок ОСОБА_14, кошти вона сплачує не ОСОБА_1, а його матері, яка не є стороною договору.

Крім того, договір найму укладається на вільне жиле приміщення. Однак, як встановлено судом, даний договір оренди житлового приміщення укладався ОСОБА_1 і ОСОБА_14 на жиле приміщення, а саме жилу кімнату площею 18,5 кв.м., яка станом на 05 травня 2014 року не була вільною, оскільки в ній з серпня 2013 року і на час укладення вказаного договору проживала з своїми дітьми ОСОБА_2.

Судом було також встановлено, що ОСОБА_7 використовує будинок АДРЕСА_1 не для проживання, а для господарської діяльності, по всьому будинку він облаштував акваріуми з водою, займається вичинкою хутра.

З наявного в матеріалах справи технічного паспорту на вказаний жилий будинок, судом встановлено, що біля будинку знаходиться погріб. Як пояснила ОСОБА_2 і зазначали свідки, ОСОБА_1 погріб зачинив і ним він не користується за належністю. Сама ж ОСОБА_2 займається консервуванням продуктів для споживання нею і дітьми.

За таких обставин суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, і слід визнати за ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування жилими кімнатами площею 18,5 кв.м. та 8,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 і право користування земельною ділянкою площею 0,01 га та 1/3 частиною погреба за адресою: АДРЕСА_1.

В разі, якщо сторони не дійдуть згоди щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою і погребом, то вони вправі звернутись з відповідним позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, зняття з реєстраційного обліку та виселення з жилого будинку, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування жилими кімнатами площею 18,5 кв.м. та 8,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 і право користування земельною ділянкою площею 0,01 га та 1/3 частиною погреба за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.