22-ц/775/1535/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Шатілова Л.Г.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки Г.П.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» ( далі КП «МВУВКГ») , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (далі ТДВ «СК «Провіта»), третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційними скаргами комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивачі звернулися з даним позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. В обґрунтування позову зазначили, що водієм ОСОБА_3 26.05.2010 р. було скоєно наїзд автомобілем КАМАЗ-53213 під його керуванням на неповнолітню доньку позивачів ОСОБА_4,1998 року народження, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 є працівником відповідача, автомобіль належіть відповідачеві, цивільно-правова відповідальність відповідача КП «Маріупольське ВУВКГ» була застрахована у відповідача ТДВ «СК «Провіта». ОСОБА_3 притягався до кримінальної відповідальності та був звільнений від неї на підставі амністії. У зв'язку з зазначеним ДТП позивачам було завдано матеріальну та моральну шкоду. Просили стягнути з КП «Маріупольське ВУВКГ» на користь позивачки 12 757,24 грн. матеріальної шкоди, моральну шкоду у розмірі 147 450 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн., та на користь позивача моральну шкоду 147 450 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн. та з ТДВ «СК «Провіта» на користь позивачки матеріальну шкоду 25000 грн., моральну шкоду 2550 грн., на користь позивача матеріальну шкоду 9038,22 грн., моральну шкоду 2550 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1, та ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з КП «Маріупольське ВУВКГ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5117,24 грн., моральну шкоду у сумі 147 450 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 147 450 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн. Стягнуто з ТДВ «СК «Провіта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 4340 грн., моральну шкоду 2550 грн, на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 9038,22 грн., моральну шкоду 2550 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з рішенням суду,представником відповідача «Маріупольське ВУВКГ» та третьою особою ОСОБА_3 подано апеляційні скарги, в яких вони, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляції зазначають, що позивачами не надано доказів, що шкода була завдана саме внаслідок дій вантажного автомобілю КАМАЗ 53213 державний номер НОМЕР_2, суд не дослідив матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 , а обмежився лише оголошенням опису матеріалів зазначеної справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не врахував ані ступень вини ймовірного завдавача шкоди, а ні матеріальний стан відповідача - КУ «МВУВКГ». Судом не досліджені докази на підтвердження матеріальної шкоди та необґрунтовано стягнуто витрати на поминальні обід. Суд безпідставно відшкодував витрати на правову допомогу, яка надавалась позивачам під час розгляду кримінальної справи.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» не погоджується із судовим рішенням в частині стягнення матеріальної шкоди, пов'язаною із витратами на поминальні обіди та вважає, що страховик не повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки потерпіла особа померла.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з'явились, клопотань до апеляційного суду не надали, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за їх відсутність.( а.с. 238,240)

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача КП «МВУВКГ» Ярового А.В. та Мітрохіна Д.В., третю особу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8, які підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити, постановити нове рішення яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі,позивача ОСОБА_2 та представника позивачки ОСОБА_1- ОСОБА_9, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 26.05.2010 р. приблизно о 14.00 годині біля б.9 по вул. Казанцева в м. Маріуполі у районі пішохідного переходу водій ОСОБА_3 скоїв наїзд автомобілем КАМАЗ-53213, державний номер НОМЕР_2 під його керуванням на неповнолітню доньку позивачів - ОСОБА_4,1998 р.н. Дорожньо-транспортна пригода сталася у результаті неуважності та необережності водія, який не помітив неповнолітню дитину, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 жовтня 2013 р. кримінальна справа відносно ОСОБА_3 за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію» закрита та ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль КАМАЗ-53213 державний номер НОМЕР_2 належить відповідачеві КП «Маріупольське ВУВКГ».

Цивільно-правова відповідальність відповідача КП «Маріупольське ВУВКГ» була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Провіта» на підставі полісу ВС/8893498, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю встановлено 51000 грн., майну - 25500 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Судом першої інстанції та апеляційним судом досліджені матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2. ст.286 КК України.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 визнавав факт завдання шкоди потерпілої малолітньої ОСОБА_4 за участю відповідача, а саме пояснював, що 26.05.2010 року о 14.00 годині біля б.9 по вул. Казанцева в м. Маріуполі у районі пішохідного переходу він керував автомобілем КАМАЗ-53213, державний номер НОМЕР_2. Здійснюючи поворот на повороті ліворуч, він почув крик в правій частині автомобілю , та, подивившись у праве дзеркало, побачив лежачу дівчинку-пішохода біля заднього правого колеса та миттєво здійснив гальмування. Дитина лежала біля середнього та задніх коліс мосту автомобіля на відстані приблизно 1,5 метра від правої габаритної точки автомобілю та сказала, що їй боляче. ( пояснення ОСОБА_3 а.с. 26 т.1, протокол допиту у якості підозрюваного а.с.92-94,протокол відтворення обставин та подій злочину а.с.101-104, протокол допиту у якості обвинуваченого а.с.138-140)

Згідно, висновку судової автотехнічної експертизи № 4597/18 від 20.08.2010 року в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля КАМАЗ-53213 державний номер НОМЕР_2 регламентувалися вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

В умовах даної події водій автомобіля КАМАЗ-53213 державний номер НОМЕР_2 мав технічну можливість запобігти події шляхом належного виконання вимог п.12.3. ПДР України, його дії не відповідали вимогам п. 12.3. ПДР України, перебували в причинному зв'язку з настанням події.( а.с. 114-117 том 1)

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 415 від 26.06.2013 року тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути виступні частини вантажного транспортного засобу та елементи дорожнього покриття та перебувають у прямому причинному зв'язку із настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Локалізація та характер тілесних ушкоджень свідчать про те, що первинний контакт з рухаючим автомобілем , найбільш вірогідно, прийшовся в область голови пішохода у напрямку спереду назад. ( а.с. 67-72 том 3)

Згідно до постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 жовтня 2013 р. кримінальна справа відносно ОСОБА_3 за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію» закрита та ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, надав оцінку даним доказам у справі, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що заподіячем шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_4, є власник джерела підвищеної небезпеки КП «МВУВКГ».

Переглядаючи судове рішення в частині стягнення витрат на поховання, судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на поховання, суд стягнув на користь позивачки ОСОБА_1 з КП «МВУВКГ» матеріальну шкоду у розмірі 5117 гривень 24 копійки та яка складається фактично з витрат на поминальні обіди у розмірі 2716 гривень 80 копійок та 2400 гривень 44 копійки ( а.с. 13,14) та на користь позивача ОСОБА_2 зі страхової компанія «Провіта» матеріальну шкоду у розмірі 9038 гривень 22 копійки, до складу якої входить сума, витрачена на поминальний обід у розмірі 3400 гривень 60 копійок( а.с. 10)

Статтею 1201 ЦК України передбачено право особи, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, на їх відшкодування.

Відповідно до Відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Оскільки витрати на поминальний обід у розмірі 5117 гривень 24 копійок, понесені ОСОБА_1, не відносяться до необхідних витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України , підстав для стягнення їх з відповідача КП «МВУВКГ» у суду не було.

Відповідно до змісту ст. 979 ЦК України та Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обовязкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує страховик.

Суд на зазначене положення закону уваги не звернув та ухвалив рішення про стягнення понесених позивачем ОСОБА_2 витрат на проведення поминок зі страхової компанія «Провіта» через неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, судове рішення в частині стягнення витрат на поховання підлягає зміни з ухвалення нового про відмову у задоволені позову позивачці ОСОБА_1 про стягнення 5117 гривень 24 копійки, та зменшення позивачеві ОСОБА_2 розміру матеріальної шкоди до 5637 гривень 62 копійок. (9038 гривень 22 копійки -3400 гривень 60 копійки)

Переглядаючи судове рішення в частині стягнення моральної шкоди, судова колегія виходить з наступного.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові /дружині/, батькам /усиновлювачам/, дітям /усиновленим/, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості .

Судова колегія погоджується з висновками суду щодо розміру моральної шкоди, визначеної позивачами та приймає до уваги , що внаслідок ДТП, яка відбулась з провини водія ОСОБА_3 неповнолітня дитина - ОСОБА_4 померла, позивачі - батьки дитини зазнали невідновну втрату своєї дитини, що призвело до глибоких тривалих душевних страждань, в результаті яких порушився нормальний хід їх життя, погіршилися можливості реалізації звичок та бажань, що призвело до негативних наслідків. При цьому суд врахував глибину та характер моральних страждань позивачів, та, виходячи з вимог розумності та справедливості, оцінив розмір моральної шкоди, який із порівнянням із життям, безумовно є умовним.

Разом з цим, ухвалюючи рішення про стягнення зі ТДВ «СК «Провіта» на користь позивачів сум на відшкодування моральної шкоди у розмірі по 2550 гривень суд вказав, що така завдана їм смертю дитини та відповідно до ст.ст. 22 та 23 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинна бути відшкодована страховиком.

Однак такий висновок помилковим, оскільки відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( у редакції на 26.05.2010 року) моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як встановлено судом, потерпіла за договором страхування загинула.

За таких обставин скасуванню підлягає і ця частина рішення.

Крім того, не можна погодитись з ухваленими у справі судовими рішеннями у частині відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Правова допомога по кримінальній справі стягується відповідно до вимог КПК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі обґрунтовували свої вимоги у частині стягнення витрат на правову допомогу, понесеного у кримінальній справі, з посиланням на ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України, які регулюють відшкодування витрат на правову допомогу у цивільній справі.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та стягуючи на користь позивачів по 5000 гривень кожному на відшкодування їх витрат по оплаті правової допомоги на підставі договорів від 26.10.2010 року, 26.12.2012 року, 21.06.2012 року на надання юридичної допомоги у кримінальній справі невірно застосував норми процесуального права.

Оскільки згідно розрахунку адвоката позивачами витрачена сума на оплату правової допомоги у цивільній справі у сумі 4384 гривень 80 копійок, то саме дана сума приймається до уваги при визначення розміру відшкодування витрат на правову допомогу.

Отже, виходячи із принципу пропорційності при розподілу судових витрат, на користь позивачів підлягає до стягнення 3946 гривні 32 копійок,тобто по 1973 гривень 16 копійок кожному, оскільки їх позовні вимоги задоволені на 90% від заявленої суми.

В іншій частині судове рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування або зміни не має.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» ,ОСОБА_3 задовольнити частково.

Судове рішення в частині стягнення з комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди скасувати, в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди змінити.

У задоволені позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5117 гривень 24 копійки у рахунок витрат на обрядові та поминальні обіди - відмовити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 5637 гривень(п'ять тисяч шістсот тридцять сім) 62 копійок.

Судове рішення в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди по 2550 гривень кожному скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судове рішення в частині стягнення з комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат на правову допомогу по 5000 гривень кожному скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі по 1973 гривні 16 копійок кожному.

Судове рішення в частині стягнення моральної шкоди з комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь позивачів по 147 450 гривень кожному, стягнення матеріальної шкоди з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на користь ОСОБА_1 з розмірі 4340 гривень, стягнення судового збору та відмови у задоволені решти позову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді