Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1992/14-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 43 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

за апеляційною скаргою представника відповідача - ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2014 року

встановила:

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник відповідача - ОСОБА_3 просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували, вважали їх необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.117, 120-121).

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як видно з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.3).

Згідно з довідкою Гришковецької селищної ради за №304 від 06.02.2014 р. у вищевказаному будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_1, її чоловік - ОСОБА_5, син - ОСОБА_6, внучка ОСОБА_7, колишня невістка - ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає з серпня 2012 року (а.с.4).

Той факт, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому будинку з серпня 2012 року підтверджується актами від 17.02.2014 р. та від 16.04.2014 р., складеними комісією у складі селищного голови, депутата селищної ради та сусідів позивача, показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 8, 9).

Так, вказані свідки суду пояснили, що в серпні 2012 року ОСОБА_2 залишила сім'ю і з того часу в будинку позивача не проживає. Лише 1-2 рази на місяць відвідує свою неповнолітню дочку, яка проживає з батьком.

Крім того, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.03.2013 р., що набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини встановлено, що з серпня 2012 року подружжя припинило спільне проживання. Вказаним рішенням шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано, визначено місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-12).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.11.2013 р., яке набрало законної сили, малолітню ОСОБА_7 відібрано від батька ОСОБА_6 та повернуто за місцем проживання матері ОСОБА_2 в буд. АДРЕСА_2 (а.с.47-49).

За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, коли ОСОБА_2 перестала бути членом сім'ї власника будинку, з серпня 2012 року у будинку позивача не проживає, доказів про те, що їй чинять перешкоди у користуванні спірним житлом суду не надала, суд першої інстанції обґрунтовано визнав її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час ОСОБА_2 проживає у спірному будинку спростовується вищенаведеним.

Крім того, при розгляді даної справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_2 отримувала судові повістки саме за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.30, 117).

В апеляційній скарзі сама ж відповідач стверджує, що двічі-тричі на тиждень зустрічається з донькою, яка проживає з батьком по АДРЕСА_1.

Зустрічі ОСОБА_2 з дитиною у спірному житловому будинку не свідчать про її проживання в цьому будинку.

Доводи апелянта про те, що відповідач з серпня 2012 року по вересень 2014 року оплачує послуги з газопостачання та енергопостачання за спірною адресою, колегія суддів до уваги не бере, оскільки з наданих суду квитанцій видно, що оплата за спожитий газ та електроенергію за вказаний період проведена ОСОБА_2 лише в розмірі по 2 грн. за кожну послугу 10.09.2014 р., тобто під час розгляду даної справи (а.с.45).

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: