Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/7425/13-ц Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 43 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ квартири в натурі, що є у спільній сумісній власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просила поділити між сторонами в натурі квартиру, що пребуває у їх спільній сумісні власності. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в період шлюбу, разом з відповідачем за спільні кошти вони придбали 34/100 ідеальних частин (квартиру № 1) у житловому будинку АДРЕСА_1. Правовстановлюючі документи було оформлено на відповідача. На даний час шлюб розірвано, сторони проживають окремо і згоди про добровільний поділ квартири не досягнуто. Вважає, що має право на 1/2 частину квартири, оскільки вона придбана в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя.

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, остаточно просила розподілити між нею та відповідачем квартиру в натурі, виділивши кожному із них по ? частині спірного майна, відповідно до першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи № 528/04.14 від 09.04.2014 року.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Розділина між сторонами, яким належить по ? частині, в натурі квартира № 1 (що складає 34/100 ідеальних частин) у житловому будинку АДРЕСА_1.

Виділено у приватну власність ОСОБА_2 ? частину коридору 1-1 площею 2,5 кв.м. вартістю 5639 грн.; житлову кімнату 1-5 площею 10,8 кв.м. вартістю 23884 грн.; кухню 1-6 площею 9,7 кв.м. вартістю 21451 грн., кладову 1-7 площею 2,3 кв.м. вартістю 5086 кв.м.; сарай «Б» площею 19,6 кв.м. вартістю 5910 грн.; ? частину туалету «Т» 1 од. вартістю 355 грн., на загальну суму 62325 грн., що складає 56/100 ід.ч. квартири № 1 в будинку з надвірними бідвлями та спорудами.

Виділено у приватну власність ОСОБА_3 ? частину коридору 1-1 площею 2,5 кв.м. вартістю 5639 грн.; кухню 1-2 площею 3,8 кв.м. вартістю 8403 грн.; санітарну кімнату 1-3 площею 2,5 кв.м. вартістю 5529 грн.; житлову кімнату 1-4 площею 13,0 кв.м. вартістю 28749 грн.; ? частину туалету «Т» 1 од. вартістю 355 грн., на загальну суму 48675 грн., що складає 44/100 ід.ч. вищевказаної квартири.

Для ізоляції окремих виділених частин спірної квартири по четвертому варіанту поділу зобов'язано сторони виконати роботи по переобладнанню приміщень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за відхилення від частки в розмірі 6875 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову відповідно до третього варіанту судової будівельно-технічної експертизи № 528/04.14 від 09.04.2014 р. Зазначає, що судом при винесенні рішення порушені права відповідача, як співвласника вказаної квартири, оскільки виділена йому в натурі частина квартири, значно менша належної йому частки у спільному майні. Крім того, ухвалюючи рішення, судом не вирішено питання щодо внесення позивачем на депозитний рахунок суду суми коштів грошової компенсації за відхилення від частки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2001 року по 11.06.2010 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у шлюбі, а саме 25 липня 2003 року, придбали 34/100 ідеальних частин (квартиру № 1) у житловому будинку АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира (частина будинку) є спільною сумісною власністю подружжя, тому вони мають на нього рівні права на володіння, користування та розпорядження. Належність сторонам на праві спільної сумісної власності спірного майна підтверджується рішенням апеляційного суду Житомирської області від 26.03.2012 р., яке, в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, має преюдиційне значення.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення Закону було закріплено й у ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, але був чинний на час набуття сторонами спірного майна.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вирішуючи питання про поділ будинку, відповідно роз'яснень, що містяться в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.

Тому, враховуючи досліджені в ході розгляду докази та обставини, які були визнані сторонами, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про реальний розподіл нерухомого майна між сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання даного майна об'єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідача, належності кожному із них по ? частині та його розподілу за четвертим варіантом будівельно-технічної експертизи, навівши відповідні мотиві.

Доводи апеляційної скарги в частині суттєвого відступлення судом при поділі квартири від засад рівності частки сторін у спірному домоволодінні та його розподіл за четвертим варіантом експертизи є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи № 528/04.14 від 09.04.2014р., експертом запропоновано чотири варіанти поділу спірної частини домоволодіння в натурі, кожний з яких передбачає відступлення від рівності часток сторін у спірному майні та присудження співвласнику, частка якого зменшується, грошової компенсації. При поділі спірного домоволодіння за четвертим варіантом експертизи, за яким у приватну власність позивачу ОСОБА_2 виділяється 56/100 ідеальних частин спірного майна, а відповідачу ОСОБА_3 - 44/100 ідеальних частин, зменшення розміру частки останнього відбувається за рахунок виділення у користування позивачу ОСОБА_2 господарської будівлі - сарая «Б» площею 19,6 кв.м. вартістю 5910 грн. При цьому, житлові та підсобні приміщення, які виділяються сторонам у користування в самому будинку, за третім та четвертим варіантом експертизи є однаковими. Крім того, судом враховано, що позивач на сьогоднішній день проживає у спірному домоволодінні разом з малолітнім сином ОСОБА_4, на утримання якого відповідач сплачує аліменти в розмірі 400 грн. Під час апеляційного розгляду справи позивач пояснила, що даний розмір аліментів є незначним, а тому вона вимушена тримати у спірному сараї підсобне господарство, для забезпечення належного утримання, фізичного та духовного розвитку дитини.

За таких обставин, висновок суду про поділ спірної частини домоволодіння за четвертим варіантом експертизи відповідає інтересам сторін та вимогам закону.

Також визнаються безпідставними доводи апелянта про не внесення позивачем попередньо до винесення рішення у справі на депозитний рахунок суду відповідної суми коштів грошової компенсації за переотриману долю в майні, оскільки даний порядок застосовується у разі поділу неподільної речі, коли одному із подружжя присуджується майно, а другому - грошова компенсація замість його частки у майні (чч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України) або у разі припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (ст.365 ЦК України).

Згідно ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :