Справа № 314/1770/14-ц Провадження № 2/314/831/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

- головуючого судді - Надворної О.С.,

- при секретарі - Якубовській Т.М.,

- з участю прокурора - Кульчитської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, поданого в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітньою особою та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітньою особою та стягнення аліментів.

Заявлені позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в своїй заяві та безпосередньо в судовому засіданні обґрунтовує тим, що 10.06.2000 року її донька ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4. Ще до укладення шлюбу у відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_2. Проте відповідач ОСОБА_4 спочатку не визнавав доньку як свою, і вона була зареєстрована за прізвищем «ОСОБА_2». Згодом, після укладення шлюбу, ОСОБА_4 визнав ОСОБА_2 своєю донькою, і дівчинці було видане нове Свідоцтво про народження, в якому відповідач ОСОБА_4 записаний батьком дитини. В 2007 році батьки ОСОБА_2 розлучились, і за ствердженням позивача, з того часу вони стали ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків, а дівчинка стала проживати з нею. Після того, як ОСОБА_2 пішла до школи, вона повністю знаходиться на її утриманні. Батьки ніяким чином не цікавляться дитиною, не відвідують її, не вітають зі святами, жодного разу не були в школі, не турбуються успіхами доньки в навчанні. Крім того, ОСОБА_2 хворіє на «Доброякісну внутрішньочерепну гіпертензію», і з цього приводу часто перебуває на лікуванні, відвідувала санаторії. Проте батьків дівчини не цікавить її стан здоров'я, вони не відвідували доньку в лікарні, не надають жодної матеріальної допомоги. При цьому, як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_4 за рішенням суду вже давно сплачує аліменти на користь дружини ОСОБА_3 нібито на утримання доньки ОСОБА_2. Проте, оскільки матір дівчинки проживає окремо, то всі отримані в якості аліментів кошти вона просто привласнює собі, нічого не передає позивачу, тобто жодної матеріальної підтримки дитина від своїх батьків фактично не отримує. Також позивач зазначає, що в 2010 році вона вже зверталась до суду з аналогічним позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав. Проте тоді суд відмовив в задоволенні позову, і надав відповідачам «останній шанс». Однак за ці 4 роки, які пройшли після суду, відповідачі ніяк не проявили себе в житті дитини, остання взагалі позбавлена батьківського піклування і турботи. Позивач зазначає, що спочатку дівчинка сумувала за батьками, але зараз вона підросла, все розуміє, усвідомлює, що в дитинстві була позбавлена батьківської любові та уваги, тому зараз називає саме позивача своєю «мамою».

Отже, посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_1, з врахуванням уточнених позовних вимог, прохає суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_2, призначити її піклувальником над неповнолітньою. А також прохає суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання онуки; вимог щодо стягнення аліментів з ОСОБА_4 - позивач не висуває, посилаючись на те, що останній тривалий час за рішенням суду сплачував аліменти, які отримувала матір дівчинки - ОСОБА_3, і фактично витрачала їх тільки на себе.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Семенченко Н.В. підтримали уточнений позов, наполягають на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в суді позов не визнав. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилається на те, що позивач нібито не дає йому можливостей спілкуватись з донькою. Пояснив, що він регулярно сплачує аліменти на користь матері доньки ОСОБА_3 При цьому підтвердив суду, що йому відомий факт того, що дитина постійно проживає разом з бабусею, а не матір'ю. Проте, сплачуючи аліменти на користь бувшої дружини, він виконував рішення суду, і за його ствердженням, ніяк не міг вплинути на те, що перераховані ним кошти на утримання дитини матір'ю не використовувались; в жодну інстанцію з цього приводу він не звертався. Свою необізнаність станом здоров'я доньки, її успіхами в навчанні, а також відсутність будь-якого емоційного зв'язку та впливу на життя дитини пояснює тим, що позивач ніяким чином не інформувала його про необхідність будь-якої підтримки та не запрошувала приймати участь в вихованні дитини. Отже, вважає позов безпідставним, та прохає суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 була повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, проте в останні судові засідання неодноразово не з'являлась, не повідомляючи суд про причини своєї неявки. Отже суд, керуючись положеннями ст.169 ЦПК України, розглянув справу у відсутності відповідача ОСОБА_3 При цьому, будучи присутньою в минулих судових засіданнях, відповідач ОСОБА_3 позов також не визнавала та заперечувала проти його задоволення. В своїх поясненнях відповідач підтвердила, що донька дійсно весь час проживає разом з її матір'ю, а вона проживає окремо. Пояснювала, що любить доньку, проте не має можливості достатньо опікуватись нею, оскільки тривалий час шукала роботу, і в зв'язку з цим в 2008 році передала доньку на виховання своєї матері. Також пояснила, що отримує від батька доньки - відповідача ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини, які витрачає на ремонт та облаштування квартири, оскільки в майбутньому має намір забрати доньку від бабусі до себе. Одночасно стверджує, що позивач нібито налаштовує доньку проти неї і позбавляє можливості підтримувати стосунки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд дійшов наступних висновків:

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.10.2001 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до її повноліття.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 31.03.2014 року неповнолітня ОСОБА_2 дійсно постійно проживає разом зі свою бабусею - ОСОБА_1, а батьки дитини проживають окремо (а.с.10).

Допитані в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є родичами сторін, пояснили в суді, що позивач виховує онуку ОСОБА_2 фактично з двох років. Батьки дитини розлучились, і з того часу дівчинкою опікується лише бабуся. Вона водила дитину до дитячого садочку, потім до школи. За станом здоров'я дівчинка вимушена регулярно лікуватись стаціонарно, проходити медичні обстеження, відвідувати санаторії. Батьки жодної участі в лікуванні та вихованні дитини не приймають. При цьому відповідачі не надають ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Також свідки пояснили, що позивач ніколи не забороняла дитині спілкуватись з батьками, і не створювала жодних перешкод для підтримання між ними родинних стосунків. Проте відповідачі не проявляють жодних батьківських якостей по відношенню до своєї доньки.

Свідок ОСОБА_9, яка працює соціальним педагогом у Вільнянській ЗОШ № 3 (де навчається ОСОБА_2), і була класним керівником останньої з другого класу, пояснила суду, що за весь час навчання дівчинки жоден з її батьків не приходив до школи і не цікавився успіхами доньки. Всі збори батьків відвідує лише бабуся дівчинки. Їй відомо, що дівчинка постійно проживає разом з бабусею.

Згідно долучених до матеріалів справи шкільних характеристик ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 дійсно постійно відвідує батьківські збори, є членом класного батьківського комітету, підписує щоденник дівчинки, контролює її навчання та приділяє велику увагу вихованню дитини.

Сама дитина - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що її з дитинства виховує бабуся, яку вона називає «мамою». Вона проживає разом з бабусею та дідусем, а її батьки проживають окремо, і ніякого зв'язку з нею не підтримують, зі святами не поздоровляють. При цьому стверджує, що бабуся ніколи не забороняла їй спілкуватись з батьками. Також пояснила, що зараз у неї немає почуття довіри до батьків та будь-яких спільних інтересів. Найріднішою людиною вважає бабусю.

Розглядаючи спір, суд критично ставиться до Висновку служби у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що вказаний висновок органу опіки та піклування носить формальний характер, оскільки ґрунтується лише на оцінці побутових умов проживання відповідачів та теоретичній можливості виховання ними дітей, без врахування об'єктивних обставин.

Так, вказаний висновок спростовується всіма іншими дослідженими судом доказами в їх сукупності.

Під час судового розгляду відповідачі не надали жодних переконливих доказів наявності у них дієвого наміру виконувати свої батьківські обов'язки. Посилання відповідачів на те, що позивач ОСОБА_1 нібито перешкоджає їм спілкуватись з донькою - належного підтвердження в судовому засіданні не знайшло, оскільки ніхто з відвідачів не звертався до Служби у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації, чи до будь-якого іншого органу владних повноважень з відповідними заявами.

Під час розгляду справи судом встановлено, що батьки не тільки проживали окремо від своєї неповнолітньої дитини, вони взагалі не приходили до неї в гості за постійним місцем проживанням у бабусі, не поздоровляли зі святами, а також не відвідували школу, зовсім не цікавились успіхами дитини в навчанні, її інтересами, світоглядом, духовним та моральним розвитком.

Наданими у справі письмовими доказами підтверджено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря з діагнозом «Доброякісна внутрішньочерепна гіпертензія», неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні, потребує подальшої операції. Проте під час судового розгляду встановлено, що жоден з відповідачів не був обізнаний з приводу стану здоров'я своєї дитини, не піклувався та не забезпечували лікування дівчинки.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 підтвердив в суді, що йому відомо про те, що аліменти, які він за рішенням суду сплачує на користь ОСОБА_3, не використовуються за призначенням - на утримання доньки, оскільки дитина не проживає разом з матір'ю. Проте, ОСОБА_4 на протязі декількох років продовжував формально виконувати рішення суду, не застосувавши при цьому, як батько дитини, будь-яких дієвих заходів для належного матеріального забезпечення доньки.

. Відповідач ОСОБА_3, в свою чергу, отримуючи від батька доньки аліменти на утримання дитини, за прямим призначенням їх не використовувала, а здійснювала на них ремонтні роботи в квартирі. Жодної матеріальної допомоги позивачу на утримання своєї доньки, - вона також не надавала.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, за умови винної поведінки, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини

Встановлені в ході судового розгляду факти свідчать про свідоме тривале байдуже ставлення відповідачів до своєї доньки ОСОБА_2, і дають суду підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ухиляються їх від виконання обов'язків по вихованню дитини, що відповідно до ч.2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Положеннями ч.4 ст.60 ЦК України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з Висновком від 01.12.2014 року, наданим службою у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, позивач ОСОБА_1 може бути призначена піклувальником над неповнолітньою онукою ОСОБА_2 після набуття дитиною статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування.

Отже, враховуючи, що суд, розглядаючи спір, дійшов висновку щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх доньки ОСОБА_2, то на підставі ч.4 ст.60 ЦК України суд вважає за можливе визнати позивача ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітньою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (ч.3 ст.181 СК України).

Тому, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку не надає коштів на утримання своєї дитини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача і в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 в розмірі ? частини від усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Розглядаючи спір, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, і тому з врахуванням позиції позивача, не вирішує питання щодо стягнення на її користь аліментів з відповідача ОСОБА_4

Проте, враховуючи, що цим судовим рішенням відповідача ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2, суд на підставі ч.2 ст. 368 ЦПК України вважає за необхідне припинити стягнення аліментів на її користь з ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_2, присуджених рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.10.2001 року у справі № 2-1464, та відкликати без подальшого виконання виконавчий лист, виданий 01.10.2001 р. Вільнянським районним судом Запорізької області № 2-1404 у вищевказаній справі.

Отже за висновком суду позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 80, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, поданого в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітньою особою та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, 1974 року народження, батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позбавити ОСОБА_4, 1977 року народження батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Призначити ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, 1974 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилась в м. Запоріжжя, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає за адресою: АДРЕСА_2, - аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів її доходу, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

З дня набрання рішенням законної сили припинити стягнення аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_2, присуджених рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.10.2001 року у справі № 2-1464, та відкликати без подальшого виконання з Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області виконавчий лист, виданий 01.10.2001 року Вільнянським районним судом Запорізької області № 2-1404 у вищевказаній справі.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах стягнення суми платежу аліментів за один місяць.

Копію рішення направити до Відділу Державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, на виконанні якої перебуває виконавчий лист № 2-1404.

Копію рішення направити у Відділ реєстрації актів громадянського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, яка реєструвала народження ОСОБА_2 07.03.2000 року, актовий запис № 32.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати ареляційну скаргу а протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С. Надворна

11.12.2014