Справа № 442/1947/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" грудня 2014 р.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Дубеля Р.М.

при секретарі - Півала І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний бак України» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Відповідача, в якому просить стягнути з такого на її користь суму внеску в розмірі 10 000 ,00 грн. та 2786,02 коп. процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском. В обґрунтування позову покликається на те, що 12.08.2011 року у Дрогобицькому відділенні ПАТ «Державний експортно-імпортний бак України» вона уклала депозитний договір № 38875-29652, за яким нею було внесено 10 000 гривень 00 коп. на рахунок у банку у повній відповідності до умов вищезазначеного договору На підтвердження факту внесення вказаної суми Позивачкою було долучено копію квитанції про внесення коштів від 12.08.2011 р. на вище вказану суму. Даний договір зі сторони банку були скріплений відтиском печатки та власним підписом керівником відділення ОСОБА_2. У згадуваній квитанції до даного договору містяться підпис та печатка «Каса №1». Вона не мала жодних сумнівів щодо правильності процедури оформлення вкладу та дій керівника банківської установи. Крім цього, їй були видані всі необхідні документи, які підтверджують факт укладення договору та його виконання в майбутньому. В подальшому, як стало відомо, вищевказані рахунки ОСОБА_2 не відкрила та не зареєструвала. Так само як і вказані кошти не були повернуті. Відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, на підставі укладеного договору банківського вкладу є обов'язком банку (ч.З ст. 1058, ч.2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних операцій) з юридичними та фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, відсутність реєстрації такого договору, і як наслідок необлікування на них грошових коштів, на підставі укладеного договору, слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Позивач та її представник ОСОБА_3 підтримали уточненні позовні вимоги, відмовившись від стягнення моральної шкоди, та дали пояснення, які по суті, змісту і мотивам відповідають викладеному.

Представник відповідача Городній О.М. проти позову заперечила, з підстав, викладених письмово, звертаючи увагу, що договір за яким позивачка просить стягнення коштів є нікчемним, оскільки не дотримано форму такого, отже не породжує юридичних наслідків. Крім цього, згідно фотокопій наявних квитанцій, позивачу виплачувались відсотки по вкладу та по деяким платіжним документам здійснювались операції, що за своїм призначенням та описом мали б слугувати підтвердженням внесення коштів на рахунок проте мали ряд недоліків на котрі звернула увагу представник Відповідача, отже дані документи не можуть бути належним та допустимим доказом внесення позивачем коштів на вкладний рахунок згідно з договором банківського вкладу.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», в особі начальника відділення в м. Дрогобич ОСОБА_2, яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності №010-01/224 від 18.01.2010 року та ОСОБА_1 укладено договір банківського строкового вкладу «Державний» № 38875-29652 на суму 10 000 Грн. на термін 30 календарних днів з 12 серпня 2011 року по 12 вересня 2011 року із розрахунку 20 відсотків річних на суму вкладу. Такий договір скріплений підписами сторін та печаткою банку. В подальшому даний вклад було неодноразово пролонговано шляхом укладення нових депозитних договорів на новий строк проте на ту ж саму суму, яка, як це зазначала ОСОБА_2, перекидалась внутрішньобанківськими операціями на інший рахунок без необхідності її зняття та повторного внесення.. Так 12 вересня 2011 р. (дата закінчення вище згадуваного договору № 38875-29652) було укладено договір банківського строкового вкладу «Державний» № 38875-29695 на суму 10 000 грн. на термін з 12 вересня 2011 року по 12 березня 2012 року із розрахунку 12,7 відсотків річних на суму вкладу. В подальшому договір № 38875-29695 було пролонговано шляхом укладення договору банківського строкового вкладу «Державний» № 38875-29695 на суму 10 000 грн. на термін 183 календарних днів з 12 вересня 2012 року по 12 березня 2013 року із розрахунку 14,5 відсотків річних на суму вкладу. Підтвердженням того, що зазначена сума вкладу була внесена на відповідні рахунки банку та банк приймав до виконання даний договір є квитанція від 25 вересня 2011 р. на суму 726,98 грн. згідно якої відбулась виплата нарахованих відсотків з рахунку котрий зазначений в згадуваному договорі, а саме НОМЕР_1.

Зазначені грошові кошти у вказаних розмірах за вищевказаним договором відповідач отримав, що підтверджується наявними в справі платіжними документами, скріпленими підписами та печатками банку, з відповідними призначенням платежу щодо внесення коштів на відповідні депозитні рахунки та виплатою відсотків за користування уже внесеними раніше коштами котрі належали ОСОБА_1

Також сторонами не оспорюється та матеріалами справи підтверджується, що на час укладення вказаного договору ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і мала повноваження на укладення таких договорів.

Вказані документи відповідають оригіналам, які містяться у матеріалах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4,5 ст. 191, ч.ч. 1,2 ст. 366, ч.І ст. 358, ч. 2 ст. 90, ч.І ст. 209 КК України котре перебуває на розгляді в Дрогобицькому міськрайонному суді у провадженні судді-головуючого.

У відповідь на звернення позивача щодо повернення строкового вкладу відповідач зазначив у листі, що кошти в Філії АТ «Укрсімбанк» у м. Львові та її відділеннях ( у тому числі відділенні м. Дрогобич ) не розміщались ним на умовах банківського вкладу (а.с. 14).

Так ОСОБА_1 за вказаним фактом звернулась до Дрогобицького МВ з відповідною заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності .

У провадженні Дрогобицького міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4,5 ст. 191, ч.ч. 1,2 ст. 366, ч.І ст. 358, ч. 2 ст. 90, ч.І ст. 209 КК України, в тому числі по незаконному факту отримання від ОСОБА_5 коштів на підставі договорів банківського вкладу. Така справа провадженням зупинена у зв'язку з розшуком обвинуваченої.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Тобто основним змістом укладення такого типу договорів є власне користування отриманими коштами від вкладника з подальшим обов'язком їх повернути у визначений строк зі сплатою належних та обумовлених договором відсотків за користування ними.

У ч. 1 ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Частиною 1 статті 1062 ЦК України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. А дана особа погодилась з фактом отримання таких коштів перерахувавши на даний рахунок платню за користування наданими коштами.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - «Положення»), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 № 174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528 (далі - «Інструкція»), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення банківської касової операції квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про здійснення такої операції у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про здійснення касової операції у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який здійснив готівкову операцію, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про здійснення банківської операції у відповідній платіжній системі.

Відповідно до п. 2.1 Положення, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно - правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, згідно з ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Поряд із цим, згідно з ч. 2ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частина 2 ст. 1059 ЦК України визначає, що в разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про здійснення касової операції у відповідній платіжній системі. Враховуючи специфіку даної справи, велику кількість переукладень договорів банківського вкладу на ідентичні суми на новий строк та регулярну виплату відсотків за користування ними в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти укладення даних договорів у належній та визначеній Законом формі, оскільки в силу приписів ч. 1 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу у разі його укладення породжує відповідні юридичні наслідки у вигляді нарахування та виплати відсотків за користування раніше прийнятими коштами. Як це встановлено та не оспорено сторонами такі виплати відбувались не одноразово та по всім вкладам по яким Позивачем заявлено вимогу про повернення. Суд приходить до переконання, що без наявності факту внесення коштів по договору банківського вкладу неможливим була б виплата відсотків за користування ними. Фактично своїми діями Відповідач визначив свою поведінку спрямовану на прийняття умов договору банківського вкладу, що цілком відповідає приписам ч. 4 ст. 213 ЦПК України.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.9 Інструкції, п. 2.1 Положення).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про здійснення касових операцій по договору у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Разом із тим у матеріалах справи наявні договори банківського вкладу та платіжні документи котрі підтверджують факти внесення коштів на відповідні депозитні рахунки та виплати відсотків з визначених договорами рахунків на користь Позивача за користування коштами отриманими від останнього, що в свою чергу підтверджує письмову форму цих договорів; внесення вкладником до банку зазначеному у договорі грошових сум та виплату відсотків за користування ними.

Отже, як спірні договори, так і платіжні документи мають усі необхідні реквізити та підписані від імені банку посадовою особою, яка діяла на підставі довіреності банку й у межах наданих їй повноважень, відбитки печаток каси та банку, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит.

З огляду на викладе, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому з суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму внеску в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та 2 786 грн. 02 коп. процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском

Керуючись ст. ст. 10,11,60,209,212,214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний бак України» в користь ОСОБА_1 суму внеску в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та 2 786 грн. 02 коп. процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний бак України» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 234 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дати ухвалення рішення.

Суддя _______________ Дубель Р.М.