АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/1514/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/789/90/14 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Костіва О. З., Кузьми Р. М.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін - представника апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шумського районного суду від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання угоди недійсною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним вище позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13 грудня 2010 року між нею та відповідачем було укладено Угоду№345862 з додатками до неї на придбання автомобіля JAC за ціною 62 524 грн., яка на її думку не відповідає вимогам ст.ст. 215, 216 ЦК України та суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки з боку відповідача ведеться нечесна підприємницька практика, яка вводить його в оману, умови угоди по відношенню до нього є несправедливими, і утворена система, по якій діє відповідач, є пірамідальною схемою, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, а тому повинна бути визнана судом недійсною, у зв'язку з чим підлягають поверненню сплачені ним на виконання угоди 53 207 грн. 36 коп.

Рішенням Шумського районного суду від 27 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ "АВТО ПРОСТО" про визнання угоди недійсною та стягнення 53 207 грн. 36 коп. сплачених коштів відмовлено.

Вирішено стягнути із ОСОБА_2 532.07 грн. судового збору на користь держави за розгляд справи в суді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне і необґрунтоване та прийняти нове рішення, який задовольнити позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що під час ухвалення рішення, суд не врахував положення ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідно до якої нечесна підприємницька діяльність забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, яка вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються, як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем. Правочини, здійснені з використання нечесної підприємницької діяльності є недійсними. У зв'язку з цим, оскаржувана ним угода є недійсною. Крім того вказує на те, що оскаржувана ним угода містить пірамідальну схему, оскільки один учасник системи за власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику системи, тобто він сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а ТОВ «Авто Просто» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалось передача права на купівлю товару одному з учасників групи, тому така діяльність вводить споживача в оману і є нечесною підприємницькою діяльністю. Тому, на думку апелянта суд безпідставно не врахував норми закону і прийшов до невірного висновку про відсутність нечесної підприємницької діяльності з боку відповідача.

У судовому засіданні представник апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів викладених в ній і просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить розписка.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення педставника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладена Угода відповідає вимогам чинного законодавства, у тому числі й Закону України «Про захист прав споживачів», наявність підпису позивача на Угоді та додатках до неї свідчить про його обізнаність з усіма умовами Договору, згоду на виконання своїх обов'язків.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони узгоджується з матеріалами справи і не суперечить положенням чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що 13 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ АВТО ПРОСТО укладено Угоду, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля.

Згідно з додатком №1 до зазначеної Угоди ОСОБА_2 отримала право на придбання автомобіля марки JАС за ціною 62 524,00грн.

Статтею 3 Угоди передбачено зобов'язання відповідача щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми АвтоТак, здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику.

Як випливає зі змісту ст. 5 Угоди учасник ОСОБА_2 зобов'язалась виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, у порядку та строки, визначені Угодою.

Статтею 7 Угоди визначено, що Угода діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених Угодою.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено наявними у справі квитанціями, ОСОБА_2 на виконання умов Угоди на момент виникнення спору сплачено 53 207,36 грн.

За умовами даної Угоди позивач зобов'язалась сплатити ціну автомобіля у вигляді повних внесків, а також сплачувати послуги відповідача, вступного внеску, страхові внески, на виконання чого нею було сплачено 2 250 грн. 86 коп. вступного внеску у систему «АВТОТАК» та 50 956 грн. 50 коп. грн. щомісячних платежів, які складаються із сум чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу.

Згідно з Розділом 1 Додатку № 2 до Угоди, АвтоТак - торгівельна марка, що зареєстрована у відповідності з законодавством України та використовується для позначення послуг відповідача з адміністрування системи придбання автомобілів в групах.

Таким чином, суд приходить до переконання, що укладена між сторонами угода є видом цивільного договору, змістом якого є умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобов'язання, і ця угода тягне за собою виконання зобов'язань для кола осіб, що його підписали.

Відповідно до умов Розділу 2 Угоди відповідачем надається учаснику програми право на придбання автомобіля за рахунок накопичення коштів, сплачених учасником у групі. При цьому, групу учасників формує саме Товариство і воно ж гарантує надання права на придбання автомобіля всім учасникам групи без залучення інших осіб. Будь-яких зобов'язань щодо залучення інших осіб до групи чи залучення коштів цих осіб до програми угодою не передбачено, та відповідно, не передбачено і отримання учасником програми будь-якої компенсації за таке.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про відсутність підстав вважати, що розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі.

Також Угодою визначено чіткі дії відповідача, а саме він зобов'язується провести перший асигнаційний акт в кожній групі у місяці, в якому має бути сплачено перший повний внесок. Наступні асигнаційні акти проводяться щомісяця.

Статтею 2 Угоди визначено, що відповідач гарантує учаснику системи право на отримання автомобіля за умови, виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених угодою. Право на отримання автомобіля визначається процедурою, передбаченою ст. ст. 4-6 Додатку № 2 до Угоди, а також відповідно до платежів, здійснених самим учасником.

Умовами Угоди, зокрема п. 13.8. ст. 13 Додатку № 2 до Угоди, передбачено повернення сплаченого учасником вступного внеску та всіх сплачених коштів при умові відмови від Угоди протягом 7 (семи) календарних днів від дати підписання Угоди при умові письмового повідомлення ТОВ "АВТО ПРОСТО" шляхом подання заяви до центрального офісу відповідача. Вказана умова неодноразово зазначається в тексті Угоди п.п. 13.8., 13.9 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди.

Як доведено в суді першої інстанції, позивач при поданні позовної заяви, а також в судовому засіданні, не надав доказів на підтвердження того, що звертався протягом вказаного терміну з заявою про розірвання Угоди, що свідчить про те, що він погоджувався з умовами угоди, визнавав їх законними та виконував.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди апелянт отримала примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ "АВТО ПРОСТО".

Відповідно до ст. 10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 про наявність обману та ознак "пірамідальної схеми" у діях ТОВ "АВТО ПРОСТО" під час укладення Угоди є помилковим і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з нормами Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг".

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, районний суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання недійсною, укладеною між сторонами угоди, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що відповідач включив до оспорюваної угоди умови, які є несправедливими, як і не знайшло свого підтвердження, що умовами угоди встановлено жорсткі обов'язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача).

Також суд обґрунтовно не взяв до уваги твердження позивача про те, що з боку відповідача мала місце нечесна підприємницька практика та утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальної схеми, оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що позивач за умовами угоди повинен сплатити за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Зазначене рішення узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у Постанові від 11 вересня 2013 року по справі № 6-40 цс 13, в якій Суд послався на наступне.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою.

За таких обставин висновок суду про те, що діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" за Угодою сторін є функціонуванням "пірамідальної схеми", суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв'язку з відсутністю головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Ураховуючи те, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати правильним висновок суду про те, що така діяльність здійснюється товариством нелегітимно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності.

Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення "пірамідальної схеми".

У той самий час ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Таким чином ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та правильно зясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованим і правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Шумського районного суду від 27 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3