У Х В А Л А

"22" грудня 2014 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Шовкопляс О. П.

при секретарі Дорошкевич В. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за поданням Міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління Юстиції про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя та звернення стягнення на частку боржника, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя та звернення на нього стягнення. На обгрунування подання зазначив, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2527 від 29 серпня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 388 993 грн. 92 коп.

03 вересня 2014 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Під час проведення виконавчих дій ВДВС було з'ясовано, що боржник ОСОБА_1 з 16 вересня 2003 року по 10 червня 2014 року перебував у шлюбі з гр. ОСОБА_4. За період перебування у шлюбі з 2003 року по 2014 рік подружжям було набуто нерухоме майно, яке зареєстроване на колишню дружину боржника ОСОБА_4. Згідно інформації наданої з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 вересня 2014 рокуСтретович ОСОБА_5 є власником наступного майна: квартири № 7 в житловому будинку по вулиці Нестерова, 30, 32 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 272 558 грн., зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ, земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вулиця Нестерова, 30 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 18520,95 грн., державний акт серії ЯЖ № 479151, зареєстрований 04 листопада 2008 року № 75, кадастровий № :03:029:0082, магазину - кафе, прохудної за адресою: вулиця 16 - го Липня, будинок 225 б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано - Франківської області вартістю 97530 грн., зареєстрованого на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 12 березня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № 1-857. Стягувач наполягає на зверненні стягнення на майно боржника. Посилаючись на частину 6 статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження», просить суд визначити частку боржника ОСОБА_1 у спільній сумінісній власності подружжя та звернути стягнення на належну йому частину у розмірі 1/2.

Представник ВДВС ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, у якій просив провести розгляд справи в його відсутність, наполягав на задоволенні подання.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Від стягувача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, подання ВДВС підтримують, просять суд його задовольнити.

ОСОБА_4, ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до частини 2 статті 379 ЦПК України суд у десятиденний строк розглядає питання про визначення частки боржника у спільному майні у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Оскільки сторони та заінтересована особа повідомлені про судовий розгляд справи належним чином, суд вважає можливим розглянути питання про визначення частки майна боржника у відсутність учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 було видано виконавчий напис № 2527 від 29 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 388 993 грн. 92 коп.

На виконання даного виконавчого напису 03 вересня 2014 року ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44601354.

Листом від 18 веренся 2014 року № 02.2.04-31/3942 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції повідомив про наявність актового запису про шлюб № 1189 від 16 вересня 2003 року на гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області.

Даний шлюб розірваний на підставі рішення Білоцерківського міськрайононго суду від 10 червня 2014 року, цивільна справа № 357/5804/14.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 з 16 вересня 2003 року по 10 червня 2014 року перебував у шлюбі з гр. ОСОБА_4. За період перебування у шлюбі з 2003 року по 2014 рік подружжям було набуто нерухоме майно, яке зареєстроване на колишню дружину боржника ОСОБА_4. Згідно інформації наданої з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 вересня 2014 року ОСОБА_4 є власником наступного майна: квартири № 7 в житловому будинку по вулиці Нестерова, 30, 32 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 272 558 грн., зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ, земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вулиця Нестерова, 30 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 18520,95 грн., державний акт серії ЯЖ № 479151, зареєстрований 04 листопада 2008 року № 75, кадастровий № :03:029:0082, магазину - кафе, прохудної за адресою: вулиця 16 - го Липня, будинок 225 б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано - Франківської області вартістю 97530 грн., зареєстрованого на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 12 березня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № 1-857 .

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» (яка є чинною на день виникнення правовідносин), частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що подання ВДВС належить частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Згідно з частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз зазначених правових норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. І придбання та проведення реєстрації майна на ім'я одного з подружжя у відповідності до частин 2, 3 статті 325 ЦК не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності.

Цей висновок узгоджується з роз'ясненнями, даними Пленумом Верховного суду України у пункті 23 Постанови № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно яким, спільною сумісною власністю подружжя (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Розглядаючи подання ВДВС суд неухильно виконує вимоги цивільного процесуального закону щодо відповідності доказів вимогам про їх належність та допустимість.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Матеріали справи свідчать про сукупність таких юридичних фактів як набуття квартири № 7 в житловому будинку по вулиці Нестерова, 30, 32 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 272 558 грн., зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ, земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вулиця Нестерова, 30 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 18520,95 грн., державний акт серії ЯЖ № 479151, зареєстрований 04 листопада 2008 року № 75, кадастровий № :03:029:0082, магазину - кафе, прохудної за адресою: вулиця 16 - го Липня, будинок 225 б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано - Франківської області вартістю 97530 грн., зареєстрованого на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 12 березня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № 1-857 за час шлюбу гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що дозволяє суду прийти висновку про створення режиму спільності майна подружжя.

Учасниками спільної власності не надано жодного допустимого доказу на спростування презумпції спільної сумісної власності на спірний будинок.

Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

При вирішенні питання про розмір частки боржника у майні, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, суд застосовує положення ЦК і СК, якими врегульовані правила щодо розміру часток майна подружжя при поділі спільного майна.

Зокрема, у відповідності до статті 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ця норма кореспондується з вимогами, встановленими у частині 2 статті 2 статті 372 ЦК.

Суд не вбачає правових підстав для відступлення від рівності часток співвласників у квартири № 7 в житловому будинку по вулиці Нестерова, 30, 32 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 272 558 грн., зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ, земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вулиця Нестерова, 30 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 18520,95 грн., державний акт серії ЯЖ № 479151, зареєстрований 04 листопада 2008 року № 75, кадастровий № :03:029:0082, магазину - кафе, прохудної за адресою: вулиця 16 - го Липня, будинок 225 б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано - Франківської області вартістю 97530 грн., зареєстрованого на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 12 березня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № 1-857.

Тому, з огляду на рівність часток подружжя у спільному будинку, розмір частки боржника ОСОБА_1 у ньому становить 1/2.

Відповідно до частини 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999року № 606-ХІV (в редакції Закону № 2677-VІ від 04.11.2010року) стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У рішенні від 17.05.2005року по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Тому, подання головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в цій частині вимог підлягає до задоволення.

Решта вимог викладених у поданні, зокрема, щодо звернення стягнення на майно до задоволення не підлягає, оскільки дії щодо порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса та звернення стягнення на майно, яке визначено судом, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 372, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 208-210, 379 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Подання міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськроайонного управління юстиції про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності - задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_1, як одному із подружжя, належить на праві власності 1/2 частка квартири № 7 в житловому будинку по вулиці Нестерова, 30, 32 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 272 558 грн., зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ, 1/2 частка земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вулиця Нестерова, 30 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 18520,95 грн., державний акт серії ЯЖ № 479151, зареєстрований 04 листопада 2008 року № 75, кадастровий № :03:029:0082, 1/2 частка магазину - кафе, прохудної за адресою: вулиця 16 - го Липня, будинок 225 б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано - Франківської області вартістю 97530 грн., зареєстрованого на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 12 березня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № 1-857.

У задоволенні іншої частини вимог подання - відмовити

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через місцевий суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_8