АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

26 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головне управління Держтехногенбезпеки у м. Києві, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні багатоквартирним будинком та його подвір'ям шляхом знесення воріт та огорожі з проїжджої частини двору будинку та відновлення стану подвір'я будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2012 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні багатоквартирним будинком та прибудинкової території з підстав, передбачених ст. 317, 321 ЦК України, ст. 152 ЗК України та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що кожен із них має в установленому законом порядку право користування багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 та його подвір'ям. Відповідачем ОСОБА_2, як замовником для проведення газопроводу до сусіднього будинку № 8 по вул. Гоголівська через арку будинку НОМЕР_2 розпочато виконання будівельних робіт поряд з будинком НОМЕР_2, яке здійснюється незаконно. Представники підрядної організації розпочали відносно даного тимчасового газопроводу додаткові роботи з метою використання цього газопроводу як постійного, з цією метою була встановлена газопровідна труба, що створює перешкоди для в'їзду - виїзду автомобілів та спеціального транспорту, як пожежним машинам так і машинам швидкої допомоги до будинку НОМЕР_2 та дитячого дошкільного закладу № 541 по АДРЕСА_3. При заїзді через вказану газопровідну трубу псуються дахи інших машин, що перешкоджає мешканцям безперешкодно користуватися прибудинковою територією.

Самовільне облаштування газопроводу створює реальну загрозу здоров'ю та життю мешканців будинку НОМЕР_2, та інших людей, які щоденно користуються аркою цього будинку для проходу до дитячого дошкільного закладу № 541 та соматологічного кабінету, належного ОСОБА_6, по АДРЕСА_3.

Будинок НОМЕР_2, де мешкають та працюють позивачі є старим, а отже, виконання робіт на його конструктивних елементах може привести до зруйнування. У арці на стінах знаходиться декоративна ліпнина, яка вже частково зруйнована з вини відповідача, у зв'язку із розміщенням газопроводу.

Окрім того, під час проведення будівельних робіт було організовано злив стічних вод в каналізаційний колодязь, будівельне сміття потрапляє на прибудинкову територію будинку НОМЕР_2, а також створює перешкоди у проїзді транспортних засобів, внаслідок проїзду будівельної техніки руйнуються під'їздні шляхи до будинку.

Посилаючись на те, що відповідач порушує право позивачів на користування багатоквартирним будинком та його прибудинковою територією, просили ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні прав користування багатоквартирним будинком по вул. Гоголівська, 10 та його подвір'ям шляхом знесення воріт та огорожі з проїжджої частини двору будинку та відновлення стан подвір'я будинку, який існував до порушення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2, проживаючого за адресою АДРЕСА_2, як орендаря земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м. Київ, АДРЕСА_3, наданої за договором оренди від 31.08.2006 на підставі рішення КМР від 16.03.2006 № 338/3429 та визначеної у розмірі 880 кв.м. згідно із витягом з технічної документації № Н-00635/2006 ГУ земельних ресурсів Виконавчого органу Київради (КМДА) від 13.04.2006 за № 299, усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, мешканців багатоквартирного будинку № АДРЕСА_1 у м. Києві та прибудинковою територією, шляхом демонтажу (знесення) встановлених орендарем огорожі та воріт, на проїжджій частині суміжної земельної ділянки з відновленням стану подвір'я.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд неправильно дійшов висновку про те, що тимчасове порушення благоустрою по вул. Гоголівській, 8 у м. Києві не узгоджується із положеннями Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки:

будівельні роботи на Об'єкті здійснювались на підставі дозволу на виконання будівельних робіт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві N2402-1116 від 17.03.2011;

пунктом 8.4 договору оренди земельної ділянки від 31 серпня 2006 року визначено зобов'язання орендаря земельної ділянки проектом будівництва житлового будинку передбачити місця постійного зберігання автотранспорту (крім відкритих автостоянок) у кількості не меншій за кількість квартир у цьому будинку;

будівництво паркінгу та встановлення металевої огорожі передбачено проектною документацією, зокрема Схемою генерального плану в частині розміщення Об'єкту на території земельної ділянки, що відведена відповідачу та Архітектурно-планувальне завдання (АПЗ) № 04-0972, затверджених в порядку установленому чинним законодавством;

будівництво паркінгу та встановлення металевої огорожі здійснювалось на підставі контрольної картки № 10102644-Шв на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв'язку з встановленням риштувань для забезпечення безпеки пішоходів, влаштування захисної сітки та декоративної огорожі, виданої Головним управлінням контролю за благоустроєм виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Зазначив, що висновок суду про встановлення факту спричинення перешкод позивачам у користуванні багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 у м. Києві та його подвір'ям є таким, що не відповідає обставинам справи. Судом не звернуто уваги на те, що за результатами перевірки та на виконання подання прокуратури Шевченківського району м. Києва від «04» березня 2013 року № 1149 «Про усунення вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» щодо демонтажу металевої/огорожі та воріт» Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА зауважив, що не виявлено порушення межі суміжних ділянок.

Просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке що є законним та обґрунтованим.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд неодноразово повідомляв позивачів про час та місце розгляду справи за адресами вказаними позивачами у позовній заяві. Судові повістки про виклик позивачів у судове засідання повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції, щодо обов'язку зацікавленої сторони цікавитися про рух справи, та враховуючи встановлені процесуальні строки щодо розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Треті особи Шевченківська районна у м. Києві ДА, Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА), ГУ Держтехногенбезпеки у м. Києві та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в судове засідання своїх представників не направили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи земельні ділянки, що розташовані за адресами: АДРЕСА_3 та вул. Гоголівська, 10 є суміжними.

На земельній ділянці за адресою АДРЕСА_3 розташований Торговельно-житловий комплекс.

На земельній ділянці за адресою вул. Гоголівська, 10 розташований багатоквартирний будинок.

Судом встановлено, що ОСОБА_9, є мешканкою будинку АДРЕСА_1 у м. Києві.ОСОБА_4 є власником квартири № 2 в цьому будинку, а ОСОБА_6 є власником нежитлового приміщення загальною площею 16,10 кв.м. по АДРЕСА_4 (літера А) та співвласником нежилих приміщень з № 1 по № 4 в цьому будинку (групи приміщень №№9-10) стоматологічний кабінет.

ОСОБА_2 є орендарем суміжної земельної ділянки, розташованою за адресою: АДРЕСА_3.

У внутрішньому дворі будинків № 8 та НОМЕР_2 на вул. Гоголівській встановлено металеву огорожу. Також було встановлено обмеження механічним способом, а саме шлагбаумом, проїзду по вул. Голосіївській до дитячого дошкільного закладу.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ст. 152 ЗК України). Усі права землекористувачів здійснюються ними тільки в порядку, встановленому законом. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню. Способи захисту земельних прав закріплені у ст. 152 ЗК України.

Землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що встановлення відповідачем воріт та огорожі на проїжджій частині суміжної земельної ділянки чинять позивачам перешкоди у користуванні багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 у м. Києві та прибудинковою територією.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки належать з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження права власності на земельну ділянку, а також права постійного користування та право оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 пояснила, що власниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в м. Києві створено ОСББ «Голосіївська 10».

Однак, матеріали справи не містять належних доказів, що ОСББ «Гоголівська 10» набуло в установленому порядку право на земельну ділянку, що складає прибудинкову територію будинку АДРЕСА_1 в м. Києві. Відповідно до витягу з бази даних Державного земельного кадастру земельна ділянку за адресою вул. Гоголівська, 10 не сформована та не перебуває у власності чи користуванні балансоутримувача будинку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, надана ОСОБА_2 відповідно до договору оренди земельної ділянки від 31.08.2006, укладеного між ним та Київською міською радою на підставі рішення КМР від 16.03.2006, за цільовим призначенням для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-житлового комплексу.

Відповідно до цільового призначення та з урахуванням умов надання земельної ділянки землекористувач має право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Спорудження будівель та споруд землекористувач має здійснювати у встановленому порядку, зокрема за наявності дозволу органів архітектури та ін.

За умовами п. 8.3 договору оренди земельної ділянки від 31 серпня 2006 року орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням вимог чинного законодавства України та умов цього Договору.

Сутність права самостійного господарювання на землі полягає в тому, що конкретний землекористувач за своїм волевиявленням, самостійно визначає напрями своєї виробничої та іншої діяльності, спосіб використання земельної ділянки в межах її цільового призначення та умов надання земельної ділянки.

Планування та реалізацію такої діяльності землекористувачі здійснюють самостійно.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2, як Співучасник, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Норвест» (далі - ТОВ «Норвест»), як Учасник договору простого товариства від 10.08.2010 року № 1 (далі - Договір), об'єднали свої вклади (майно) та спільну взаємодію по будівництву (Створення) торгівельно-житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_3 у Шевченківському районі м. Києва (далі - Об'єкт) для подальшого розподілу створеного майна між сторонами і експлуатації розділеного між сторонами майна незалежно один від одного.

Пунктом 8.4 цього договору визначено зобов'язання орендаря проектом будівництва житлового будинку передбачити місця постійного зберігання автотранспорту (крім відкритих автостоянок) у кількості не меншій за кількість квартир у цьому будинку.

Статтями 1132-1133 ЦК України встановлено, що за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички, вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Суд, вірно встановивши, що будівництво торговельно-житлового комплексу за адресою АДРЕСА_3 в м. Києві здійснювалося на підставі дозволу на виконання будівельних робіт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві N2402-1116 від 17.03.2011, не взяв до уваги, що будівництво цього комплексу згідно з дозволом на виконання будівельних робіт № 2402-Шв від 17.03.2011 року здійснювалося ТОВ «Норвест» (36219596).

В результаті вищезазначеного будівництва збудовано Торговельно-житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_3 у Шевченківському районі м. Києва, який введений в експлуатацію.

Оскільки будівництво паркінгу та встановлення металевої огорожі здійснювалось на підставі контрольної картки № 10102644-Шв на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення виданої ТОВ «Норвест», висновок суду про встановлення саме відповідачем металевої огорожі не відповідає обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що до спірних суміжних ділянок є окремі автотранспортні проїзди.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що мешканці багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в м. Києві мають власну проїжджу частину до подвір'я будинку через арку. В цій арці ними встановлено шлагбаум. Вказав, що спір виник внаслідок того, що мешканці будинку НОМЕР_2 мають намір як і раніше користувалися земельною ділянкою, що у встановленому законом порядку передана ОСОБА_2

Твердження позивачів, що встановлені ворота не дають можливості проходу та проїзду до двору будинку не підтверджені належними доказами. Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що в будинку НОМЕР_2 знаходиться арка, яка забезпечує прохід/проїзд до двору будинку. Також остання не оспорювала факт встановлення мешканцями в арці будинку НОМЕР_2 шлагбауму, оскільки подвір'я будинку є малим і такі дії було зумовлено захистом права користування подвір'ям будинку та неможливості проїзду через їх подвір'я технічного транспорту.

Висновки суду першої інстанції щодо спричинення відповідачем перешкод та незручностей вихованцям ДНЗ, їх батькам та співробітникам дошкільного навчального закладу № 541 також не відповідає обставинам справи.

Згідно листа в.о. завідуючої дошкільного навчального закладу № 541 Шевченківського району м. Києва Ковальчук О.А. від 18.05.2013 № 27/13 встановлена відповідачем огорожа не чинить перешкод та незручностей вихованцям ДНЗ, їх батькам та співробітникам дошкільного навчального закладу № 541 у користуванні зазначеним закладом, оскільки забезпечується вільний прохід через встановлені ворота та проїзд транспорту для забезпечення діяльності закладу. Відносини в сфері забезпечення вільного проходу та проїзду транспорту через встановлену огорожу врегульовані Меморандумом, який підписаний сторонами та виконується в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи орендована земельна ділянка має чітко визначені межі, а огорожа встановлена відповідачем без зайняття суміжних земельних ділянок.

У поясненнях представника Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зазначено, що виїздом на місце було дійсно встановлено обмеження проїзду до дошкільного закладу проте ознак самовільного зайняття суміжних земельних ділянок не виявлено.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що тимчасове порушення благоустрою відбувалося у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об'єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об'єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Статтею 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено обмеження при використанні об'єктів благоустрою, а саме на об'єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов'язковість його отримання передбачена законом.

Згідно ч. 1 ст. 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» порушення об'єктів благоустрою, пов'язане з виконанням суб'єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об'єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до п. 15.2.11 Рішення Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва» видача дозволів (ордерів) на порушення благоустрою у зв'язку з виконанням робіт по заміні вітрин, вікон, дверей; влаштування блокуючих пристроїв, шлагбаумів, штучних перешкод; влаштування декоративних огорож (висотою до 1,0 м); влаштуванню блокуючих пристроїв, шлагбаумів, штучних перешкод; встановленню кондиціонерів, супутникових антен, витяжок; влаштуванню дитячих майданчиків та спортивних майданчиків, майданчиків для відпочинку людей здійснюється виконавчими органами районних у м. Києві рад у порядку та на умовах, визначених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

ТОВ «Норвест» було отримано контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв'язку з встановленням риштування для забезпечення безпеки пішоходів, влаштування захисної сітки та декоративної огорожі на період з 13.04.2012 по 13.10.2012, та в подальшому продовжено до 01.10.2013.

Під час розгляду даної справи у порушення вимог ст. 212, 214, 315 ЦПК України судом першої інстанції не було враховано вказаних обставин та не надано їм належної правової оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В порушення вимог, передбачених ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх право заявляти клопотання про залучення до участі у справі ТОВ ««Норвест», ОСББ «Голосіївський 10», ДНЗ № 541 Шевченківського району м. Києва.

Апеляційний суд не повинен повністю підміняти собою суд першої інстанції, оскільки він не є судом першої інстанції (ст. 107, 291 ЦПК).

Отже, ураховуючи те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, апеляційний суд позбавлений повноважень залучення до участі у справі осіб, що не приймали участі у справі в суді першої інстанції та дослідження нових доказів, у спосіб не передбачений ч. 2 ст. 303 ЦПК України, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 316, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

«В задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головне управління Держтехногенбезпеки у м. Києві, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні багатоквартирним будинком та його подвір'ям шляхом знесення воріт та огорожі з проїжджої частини двору будинку та відновлення стану подвір'я будинку - відмовити.»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2610/23700/2012

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12800/2014

Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.