Справа № 1309/4285/12 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2632/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2013 року та на додаткове рішення цього суду від 10 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", з участю третіх осіб ОСОБА_3, Головного управління у справах захисту прав споживачів у Львівській області, про захист прав споживачів, -

встановила:

В травні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом в суд до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", з участю третіх осіб ОСОБА_3, Головного управління у справах захисту прав споживачів у Львівській області, просив суд визнати несправедливими п.п. 1.1.1, 4.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2, визнати недійсним договір про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, а також визнати недійсним договір іпотеки від 15.01.2008 року, укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.08.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Укрсоцбанк", з участю третіх осіб ОСОБА_3, Головного управління у справах захисту прав споживачів у Львівській області, про визнання кредитного договору недійсним та визнання недійсним договору іпотеки - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Додатковим рішення цього суду від 10.02.2014 року відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо визнання несправедливим п.п. 1.1.1, 4.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2.

Зазначені рішення оскаржив позивач ОСОБА_2

Вважає, що як рішення суду від 20.08.2013 року, так і додаткове рішення від 10.02.2014 року є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт не погоджується з рішенням від 20.08.2013 року і додатковим рішенням від 10.02.2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання несправедливою та недійсною умови п. 4.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, відповідно до якого встановлено штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожний випадок порушення договору.

При цьому покликається на те, що судом не взято до уваги вимоги ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно з якою несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Встановлений у п. 4.3. Кредитного договору штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту за кожний випадок порушення договору вважає порушенням принципів справедливості та добросовісності, встановлених у ст. 3 ЦК України, відповідно є несправедливими в розумінні ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Разом з цим, визнавши положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Просить скасувати рішення від 20.08.2013 року та додаткове рішення від 10.02.2014 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Визнати несправедливим та недійсним п. 4.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2

Учасники розгляду справи позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, представник відповідача ПАТ "Укрсоцбанк", третя особа ОСОБА_3, а також представник третьої особи Головного Львівського обласного управління у справах захисту прав споживачів будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 120-124), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Оскільки апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання несправедливою та недійсною умови п. 4.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, відповідно до якого встановлено штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожний випадок порушення договору, апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувані рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та його представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів можливості та правомірності визнання недійсними спірних кредитного та іпотечного договорів, як в цілому так і окремих їх частин.

Крім цього, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем та його представником, з огляду на значний розмір отриманого позивачем кредиту та відносно не високий розмір відсотків за сплату такого, не подано належних та допустимих доказів і на підтвердження того, що відповідачем встановлено досить жорсткі умови кредитування, які є несправедливими та є значним тягарем для позивача.

Враховуючи розмір отриманого позивачем кредиту та встановлення у п. 4.3. спірного договору відповідальності за невиконання зобов"язань за договором в розмірі 10%, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані умови договору не можуть вважатися несправедливими відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів"

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та позивачем ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-283, за яким останньому надано кредит в сумі 82000,00 дол. США, із строком повернення до 15 січня 2023 року зі сплатою 13% річних (а.с. 9-11).

Покликання апелянта на те, що він не був проінформований у письмовій формі про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, спростовуються його підписом на Запиті на отримання кредиту від 21.12.2007 року, на якому зазначено, що Банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, а також про відсутність у позичальника будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому банком інформації (а.с. 26).

З метою забезпечення виконання зобов"язань за даним кредитним договором 15 січня 2008 року між сторонами та третьою особою ОСОБА_3 укладено договір іпотеки (а.с. 12-14)

На даний час умови зазначеного кредитного договору від 15.01.2008 року позивач не виконав, отримані кредитні кошти у повному обсязі не повернув.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.05.2011 року по справі №1309/2-369/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.04.2013 року, звернуто стягнення на заставлене майно згідно іпотечного договору від 15.01.2008 року за реєстровим № 54, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., для задоволення грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Львівської обласної філії в сумі 258656 доларів США та 9309 гривень 95 коп.

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Судом встановлено, що визначений у п. 4.3 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року обов"язок позичальника у разі порушення вимог п.п. 3.3.2-3.3.14 цього Договору сплатити кредитору штраф в розмірі 10% від суми кредиту, визначеного у п. 1.1.1. цього Договору за кожний випадок, не можна вважати несправедливим в розумінні приписів п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки таке положення не передбачає суму компенсації понад п"ятдесят відсотків вартості продукції.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що окрім п. 4.3. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідальність позичальника за порушення умов Договору передбачена у п. 4.1, 4.2., зокрема щодо сплати штрафу у розмірі 10% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням, а також щодо сплати пені в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Відтак, доводи апелянта про те, що розмір неустойки 173130 дол. США має місце лише внаслідок нарахування штрафу відповідно до п. 4.3. Договору, не відповідає обставинам справи.

В свою чергу, заслуговують на увагу покликання представника відповідача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

З наведених підстав, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання несправедливими п.п. 1.1.1, п. 4.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 600/02.1-07-283 від 15.01.2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2013 року та додаткове рішення цього суду від 10 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин