АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючого - Музичко С.Г.

суддів - Саліхова В.В., Рейнарт І.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Київської міської клінічної лікарні №6 - Гришаєнка Івана Андрійовича та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської клінічної лікарні № 6 про стягнення заробітної плати і середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року позов ОСОБА_3 до Київської міської клінічної лікарні № 6 про стягнення заробітної плати і середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки - задоволено частково. Сягнуто з Київської міської клінічної лікарні № 6 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у загальній сумі 5091,94 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн.(а.с.179)

В апеляційній скарзі представник Київської міської клінічної лікарні №6 - Гришаєнко І.А. посилається на порушення судом норм матеріального права, просив суд рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року скасувати в частині стягнення з Київської міської клінічної лікарні № 6 5367грн. 18коп. - середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки і стягнення в дохід держави судового збору в сумі 229,40 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, в день звільнення позивач, не отримала трудову книжку з власної ініціативи.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення та постановити нове рішення про стягнення з Київської міської клінічної лікарні № 6, невиплаченої заробітної плати, а саме за вислугу років 4 023,57 грн., зобов'язати відповідача провести її індексацію; виплату за науковий ступінь 2 248,33 грн. та зобов'язати відповідача провести її індексацію: відшкодувати шкоду за затримку її виплати в сумі 158 786,06 грн., всього 157 816,67 грн. та моральну шкоду 5 000грн.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_3 та її представник підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній доводів. Представник відповідача КМКЛ №6 Гришаєнко І.А. підтримав доводи апеляційної скарги відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а скаргу відповідача відхилити з наступних підстав

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з їх часткової доведеності з огляду на таке.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст.235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 зазначено, що вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12 січня 2012 року ОСОБА_3 була прийнята до Київської міської клінічної лікарні № 6 на посаду біолога клінічного відділу клініко діагностичної лабораторії. В липні - серпні 2012 року, 31 календарних днів, ОСОБА_3 перебувала в щорічній відпустці.

З 17 серпня по 24 вересня 2012 року ОСОБА_3 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

25.09.2012 року на підставі п.1 ст.38 КЗпП, ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за власним бажанням, проте трудова книжка, позивачу, була видана лише 19.11.2012 року.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, в день звільнення позивачці було нараховано належні до виплати суми з утриманням всі обов'язкових платежів, а саме: компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 1448 грн. 18 коп. та заробітну плату за серпень 2008 р. із врахуванням листка непрацездатності в сумі 3420 грн.36 коп., а всього 4868 грн. 54 коп.

Зважаючи на те, що відповідач при звільненні не провів з позивачем розрахунок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з 26.09.2012 року по 19.11.2012 року у розмірі 5091,94 грн.

Доводи відповідача, що ОСОБА_3 з власної ініціативи не отримала трудову книжку, не заслуговують на увагу, тоді як відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на підтвердження факту видачі позивачу трудової книжки при звільненні відповідач повинен був надати Книгу обліку руху трудових книжок в якій повинен бути підпис позивача про отримання нею трудової книжки. Крім того, про отримання трудової книжки працівник також розписується у особистій картці.

Якщо працівник був відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, відповідач, на підтвердження факту видачі позивачу трудової книжки, не надав суду ні особистої картки позивача, ні Книги обліку руху трудових книжок, ні доказів направлення позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки чи пересилання трудової книжки поштою на адресу позивача, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з КМКЛ №6 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Відносно позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів дійшла висновку, що, відповідно до положень ст.237-1 КЗпП позивачу неправомірними діями відповідача була заподіяна моральна шкода, що виразилось у психологічних переживаннях у зв"язку з порушенням його трудових прав.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки затримкою у видачі наказу про звільнення та видачі трудової книжки, що унеможливлювало працевлаштування, було порушено трудові права позивача, що в свою чергу призвело до моральних страждань, тому, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія дійшла висновку, визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000грн.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що виплата надбавки за медичний стаж відповідачем проводилось ОСОБА_3 в порядку, передбаченому Постановою Кабінету міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних власників охорони здоров`я» і відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 року №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 р. за № 892/7180 із змінами і доповненнями, внесеними наказами МОЗ України від 17.03.2003 року № 114 від 07.05.2004 року № 229. В затверджених переліках закладів охорони здоров'я названі позивачем наукові установи відсутні.

Що стосується доводів позивач щодо відмови в задоволенні вимог позову в частині стягнення з відповідача на її користь надбавки за науковий ступінь, колегія суддів виходить з того, що згідно - з розділом 3.3. пунктом 3.3.1. наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» від 05.10.2005 р. № 308/519 з наступними змінами, встановлення доплат залежить від відповідності наукового ступеня профілю діяльності працівника на займаній посаді та встановлюється керівником установи, закладу.

Всупереч ст. 24 КЗпП України, під час працевлаштування до лікарні ОСОБА_3 документ про наявність у неї наукового ступеню до відділу кадрів не були пред'явлені і в процесі роботи до адміністрації лікарні і вона не зверталась з заявою стосовно встановлення доплати за науковий ступінь.

В цій частині доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу представника Київської міської клінічної лікарні №6 - Гришаєнка Івана Андрійовича відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року скасувати в частині відмови у задоволені позову щодо стягнення моральної шкоди.

Ухвалити в цій частини нове рішення наступного змісту.

Стягнути з київської міської клінічної лікарні №6 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 2 000 грн. В іншій частині позову відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: