Провадження №2/369/4287/14
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24.12.2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання договору іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» 13 .08.2007 укладено договір іпотечного кредиту № 1269 про надання кредиту у сумі 59 400 доларів США зі сплатою 12,9 % річних за користування ним на строк до 12.08.2017.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позивача між ним та ЗАТ «АКПІБ» укладено іпотечний договір № - 1269 від 13.08.2007 про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,12 га, за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І., зареєстрований у реєстрі за № 1-27004.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено істотні умови для договорів іпотеки, іпотечний договір не містить усіх істотних умов, передбачених для договорів іпотеки. Крім того, в іпотеку передано земельну ділянку, яка на момент укладення договору іпотеки була власністю третьої особи, без згоди її власника, що ст. 5 закону та іншим законодавством, чинним на момент укладення договору, не передбачалося.

У пункті 1.2. іпотечного договору наведено опис предмета іпотеки: земельна ділянка площею 0,12 га, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1. Проте, з наведеного в іпотечному договорі описі предмета іпотеки, у ньому відсутній кадастровий номер земельної ділянки.

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. 13.08.2007, реєстровий № 1-2688, на підставі якого іпотекодавцями придбана земельна ділянка, право власності продавця на неї посвідчене Державним актом серії Р2 № 009870, виданим Гореницькою сільською радою Київської області 27.10.2003, про що в книзі записів реєстрації державних актів зроблено запис № 12, а отже на момент укладення іпотечного договору державна реєстрація цієї земельної ділянки була проведена та вона мала кадастровий номер, який у складі реєстраційних даних про неї містився в державному реєстрі земель.

На момент укладення іпотечного договору 13.08.2007 земельна ділянка, яка є предметом іпотеки, не належала іпотекодавцям, у тому числі позивачу, на праві власності, державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку за ними не здійснювалася, прав розпорядження земельною ділянкою вони не мали.

Тому просив іпотечний договір № 1269 від 13.08.2007 посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І., зареєстрований у реєстрі за № 1-2700, - визнати недійсним. Скасувати обтяження на земельну ділянку площею 0.12 га, за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, АДРЕСА_1, цільового призначення: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстратором нотаріусом Пріц О.І., реєстраційний № 1-2702 обтяження від 13.08.2007.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Третя особа в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлялась.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «АКПІБ») в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» 13.08.2007 укладено договір іпотечного кредиту № 1269 про надання кредиту у сумі 59 400 доларів США зі сплатою 12,9 % річних за користування ним на строк до 12.08.2017.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, позивача між ОСОБА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ЗАТ «АКПІБ» укладено іпотечний договір № - 1269 від 13.08.2007 про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0, 12 га, за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І., зареєстрований у реєстрі за № 1-27004.

В підтвердження позовних вимог , представник позивача посилається на те, що іпотечний договір не містить усіх істотних умов, передбачених для договорів іпотеки, а саме: в іпотеку передано земельну ділянку, яка на момент укладення договору іпотеки була власністю третьої особи, без згоди її власника, що спростовується цим договором, з якого вбачається, що предмет іпотеки - земельна ділянка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Пріц О.І. 13.08.2007 за реєстровим 1-2688, який підписано сторонами договору , також як і іпотечний договір.

Те, що на момент укладення іпотечного договору земельній ділянці, яка передана в іпотеку не присвоєно кадастрового номеру, не дає підстави визнавати його недійсним, договір купівлі-продажу, в якому також не вказано кадастрового номеру позивачем не оспорювався до даного часу.

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. 13.08.2007, реєстровий № 1-2688, на підставі якого іпотекодавцями придбана земельна ділянка, право власності продавця на неї посвідчене Державним актом серії Р2 № 009870, виданим Гореницькою сільською радою Київської області 27.10.2003. Після чого власниками спірної земельної ділянки по 1/3 кожний стали ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 , а отже на момент укладення іпотечного договору будь-яких порушень діючого законодавства суд не вбачає, тобто в іпотечному договорі є наявні усі істотні умови для укладання його:відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», нерухоме майно належало іпотекодавцям на праві власності , на вказане нерухоме майно може бути звернене стягнення; нерухоме майно, а саме земельна ділянка зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності.

Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів .

Статтею 215 ЦК встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених у ст. 203 цього Кодексу.

Суд не вбачає підстав для визнання недійсним оспорюваного іпотечного договору а відтак не знаходить підстав для застосування наслідків його недійснотсі , тобто скасування обмежень на спірну земельну.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів,які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, представник позивача не довів підстав недійсності оспорюваного правочину, не надав докази протиправних дій відповідача, який закон порушено відповідачем, якщо 17.12.2012 між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги за яким первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду на умовах, визначених цим договором.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язання - це правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, передання права вимоги полягає в тому, що кредитор поступається своїм правом вимагати виконання зобов'язання іншій особі - новому кредиторові. А новий кредитор відтепер має право вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Стаття 514 ЦК України регламентує, що до нового кредитора переходять права первинного кредитора в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, до нового кредитора переходить не лише право в тому обсязі і на тих умовах, на яких воно існувало у первинного кредитора в момент відступлення, але і права, які забезпечують або гарантують виконання зобов'язання (порука, застава, гарантія, утримання тощо).

Статтею 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

На виконання вимог п. 8.1 договору відступлення прав вимоги банк передав новому кредитору - ТОВ «Кредитні ініціативи» документацію за правами вимоги за кредитами протягом 4-х місяців, з дати підписання договору 17.12.2012 тобто вся документація була передана ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 було відступлено 24.12.2012 право вимогу за кредитним договором № 1269 від 13.08.2007 по клієнту - ОСОБА_1, що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 та актом приймання передачі документації від 24.12.2012.

Але представник позивача не вважає ТОВ «Кредитні ініціативи» належним відповідачем, та наполягав на позовних вимогах, саме до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк.

Тобто, представник позивача не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог, не спростував доказів, які підтверджують відступлення прав вимоги , наданих відповідачем , що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивача його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.. ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 203, 215,509, 514, 517 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання договору іпотеки недійсним, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: