Справа № 454/1603/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи Сокальської районної державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання із спадкодавцем, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування, - спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовною заявою до відповідача та третьої особи про встановлення факту проживання із спадкодавцем, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування, в позовній заяві вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер її батько ОСОБА_5, який до дня смерті проживав без реєстрації разом з позивачкою в АДРЕСА_1, хоча фактично був зареєстрований в АДРЕСА_2, що належав на праві власності його батькові ОСОБА_6

Вказує, що її дід ОСОБА_6 - батько її батька ОСОБА_5помер ІНФОРМАЦІЯ_8. До дня своєї смерті дід проживав і був зареєстрований АДРЕСА_3

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок, яку він прийняв за життя відповідно до ст.549 ЦК Української РСР шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки був зареєстрований та на той час проживав у будинку разом зі своєю мамою, постійно доглядав за ним, підтримував у житловому стані.

Спадкоємцями першої черги після смерті діда були його дружина ОСОБА_7, їх діти: син ОСОБА_8 - батько позивачки, син ОСОБА_9, дочки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - мати відповідачки.

Фактично спадщину після смерті діда в рівних частках прийняли лише баба - ОСОБА_7 та батько позивачки - ОСОБА_5, які постійно проживали разом з дідом на день його смерті та були зареєстровані в спадковому будинку, однак заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину за життя не подавали, спадкова справа після смерті діда державним нотаріусом не заводилась. Інші спадкоємці спадщину після смерті діда не прийняли, заяв про прийняття спадщини в строк встановлений законом не подавали, з спадкоємцем не проживали і зареєстровані не були.

Зазначає, що її та відповідачки баба - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_9. На день її смерті житловий будинок залишався зареєстрованим на праві власності на діда. Свідоцтво про право власності на частину житлового будинку як на частку спільного майна подружжя баба у встановленому законом порядку не отримала, оскільки до нотаріуса не зверталася, хоча спадщину після смерті діда прийняла своїм проживанням разом з ним.

Після смерті баби залишився не успадкований спірний житловий будинок, частину якого успадкувала своїм проживанням на день смерті із спадкодавцем та який знову ж таки прийняв своїм проживанням батько позивачки. Інші спадкоємці померлої - дочки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та син ОСОБА_9 в межах строку на прийняття спадщини надали відповідні заяви відмови на користь їх сестри ОСОБА_13 - матері відповідачки, яка прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу. На день смерті баба не була власником спірного житлового будинку, а тому в нотаріуса не було підстав видавати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке не належало спадкодавцю на ім'я відповідачки - внучки ОСОБА_4

Мама відповідачки - ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_10. і після її смерті 4/5 частки від цілого спадкового будинку, прийняла її дочка - відповідачка, якій 16.07.2002р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану частину будинку.

За життя батько позивачки фактично прийняв у спадщину 1/2 частину спадкового будинку після смерті свого батька та 1/5 від 1/2 частини після смерті своєї матері.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що не успадкованою залишилась 1/5 загальна частина будинку, право на спадкування якої відповідно до ст.551 ЦК УРСР в редакції 1963р. перейшло до ОСОБА_3, в порядку спадкової трансмісії.

Вказує, що про вказані обставини їй стало відомо в 2012р., оскільки її ніхто не повідомляв про відкриття спадкової справи та про прийняття відповідачкою частини спадщини, а крім цього оригінали всіх правовстановлюючих документів на будинок знаходились у відповідачки, що перешкоджало їй своєчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Сокальського районного суду від 29.03.2012р. позивачці встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яке оскаржила відповідачка.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2013р. вищевказане рішення було скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Факт проживання позивачки разом із батьком на час його смерті стверджується актом №99 від 04.03.2014р. наданим ОСББ ЖБ №48 по вул.Героїв УПА в м.Сокаль та поясненнями свідків - сусідів.

Вважає, що відповідачка не мала права на спадкування 4/5 частин від цілого будинку, тому свідоцтво про право на спадщину, видане на її ім'я є недійсним і має бути скасоване судом.

Строк звернення до суду з вказаним позовом вона не пропустила, оскільки початок його перебігу слід рахувати з дати, коли Сокальською державною нотаріальною конторою її повідомлено про отримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину, а саме з 14.03.2012р.

Просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 з спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_7; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_4, 16.07.2002р. Сокальською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_13 на право успадкування 4/5 ідеальних частин житлового будинку по АДРЕСА_3 Львівської області; припинити право власності ОСОБА_4 на 4/5 ідеальних частин житлового будинку по АДРЕСА_3 Львівської області шляхом скасування реєстрації в Державномму реєстрі прав на нерухоме майно; визнати за нею право власності на 3/5 ідеальних частин житлового будинку по АДРЕСА_3 Львівської області.

20.08.2014р. представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що будинок по АДРЕСА_3, був побудований та зареєстрований 28.12.1971 року на ОСОБА_6, але під час шлюбу із ОСОБА_7, тобто він був спільною сумісною власністю подружжя. На час смерті діда ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11 року, баба проживала разом з ним і вступила у фактичне управління, володіння будинком. А тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Зазначає, що ОСОБА_5 на час смерті діда та баби переїхав проживати окремо. Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець який прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Жодних дій для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_5 не вчиняв. Таких доказів позивач суду не навела та не представила. ОСОБА_5 не прийняв спадщини, а тому тільки з цих підстав позов не підлягає до задоволення.

В свою чергу після смерті діда ОСОБА_6 та баби ОСОБА_7 - ОСОБА_13 поховала їх. Звернулась 31.10.1986 року в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину. Рідний брат ОСОБА_14, сестри ОСОБА_15, ОСОБА_16 подали заяви про відмову від спадщини в користь ОСОБА_13

Після смерті матері ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.07.2002 року, на спадкове майно, яке складається із 4/5 ідеальних частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3

Твердження позивача про особисту власність ОСОБА_6 на будинок по АДРЕСА_3 у м. Сокалі не відповідають вимогам матеріального права. Даний будинок належав подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому після смерті діда відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку, баба фактичним вступленням в управління майном прийняла спадщину. Після смерті баби ОСОБА_7, ОСОБА_13 успадкувала 4/5 спірного будинку, рідні брати та сестри відмовились від своїх частко в її користь.

ОСОБА_5 за життя до нотаріуса не звертався у фактичне володіння, користування майном не вступав. Свідоцтва про право на спадщину, яке було видане відповідачу не оскаржував і таке не заперечував протягом життя.

Також, позивачем не наведено, жодних обґрунтованих доказів незаконності видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину та його невідповідність вимогам матеріального права.

Щодо застосування спадкової трансмісії згідно ст. 551 ЦК УРСР, то батько позивачки протягом 6-ти місяців після смерті діда ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_12 року зобов'язаний був вступити в управління чи володіння майном. Такого факту вступу не встановлено, ні рішенням суду ні іншими доказами, а тому права на спадщину після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7 він втратив, а відповідно втратила його донька ОСОБА_3. Також обов'язковою умовою застосування спадкової трансмісії, є смерть спадкоємця протягом 6-ти місячного строку для прийняття спадщини. ОСОБА_5 помер через 18-20 років після смерті батьків. Тому в даному випадку не має правових підстав для застосування ст. 551 ЦК УРСР.

Крім цього, ОСОБА_3 вже зверталась в Сокальський районний суд із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_6 та баби ОСОБА_7 Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30.12.2013 року відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю.

Апеляційним судом Львівської області в рішенні встановлена та обставина, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_6 та баби ОСОБА_7 Тому вимога про встановлення факту прийняття спадщини, не може бути задоволена, адже вона є взаємовиключною із вимогою, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій суд констатував пропуск строку з неповажних причини.

Також, зазначає, що ОСОБА_3 зверталась в суд з аналогічними позовними вимогами. За результатами розгляду справи Сокальським районним судом прийнята ухвала від 07.02.2014р. про залишення без розгляду позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що з позовними вимогами ОСОБА_3 звернулась в суд в червні 2014 року. Свідоцтво про право на спадщину було видане Сокальською державною нотаріальною конторою 16.07.2002 року. Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 року. Згідно ст. 71 ЦК УРСР (1963 р.), загальний строк для захисту прав за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішенням. Пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, встановлено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Отже, строки позовної давності на оскарження свідоцтва про право на спадщину та припинення права власності сплив 16.07.2005 року та строк позовної давності про встановлення факту постійного проживання сплив 19.12.2007 року. Доводи позивачки, щодо необхідності рахування строку позовної давності із моменту отримання повідомлення із Сокальської державної нотаріальної контори 14.03.2012 року є необґрунтованими. Право на спадкування у позивачки виникло із моменту смерті її батька. Позивачка, знала про своє право на спадщину, про що свідчить її особисте звернення в нотаріальну контору. ОСОБА_3 вирішила реалізувати своє право лише в березні 2012 року, тобто через 7 років після смерті батька. Згідно вимог ст. 1270 ЦК України позивачка повинна була подати заяву в нотаріальну контору протягом шести місяців з моменту смерті батька. В разі відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину звернутись в суд із відповідним позовом. Жодних доводів обгрунтованості пропущених строків позовної давності позивачка не навела, а тому керуючись ст. ст. 257, 267 ЦК України просить суд застосувати строки позовної давності і відмовити ОСОБА_3 в позовних вимогах.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позовних вимог просив відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним в запереченні на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, однак подав заяву про прозгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Вирішення даної справи покладають на розсуду суду.

Заслухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

З свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 встановлено, що батьками позивачки були ОСОБА_5 та ОСОБА_17.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7

Також,з свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 встановлено, що батьками ОСОБА_5 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Як встановлено з свідоцтв про смерть серія НОМЕР_4 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_9. та серія НОМЕР_5 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8.

З довідок виданих виконавчим комітетом Сокальської міської ради народних депутатів Сокальського району №1191 та №1190 від 31.10.1986р. встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали в АДРЕСА_4 до дня їх смерті.

Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Червоноградським МБТІ житловий будинок АДРЕСА_3 в м.Сокаль належав на праві приватної власності ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданому державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В.О. 16.07.2002р. встановлено, що ОСОБА_4 успадкувала після смерті ОСОБА_13 4/5 ідеальних частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_4 Львівської області, що належало померлому ОСОБА_6, спадкоємцем якого була його дочка ОСОБА_13, яка прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав.

В свою чергу, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її батько ОСОБА_5, на час смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_4 а тому своїм проживанням та фактичним вступом в управління майном прийняв спадкове майно після смерті діда та згодом баби у спадщину. Тобто, в цілому успадкував 1/2 будинку після смерті діда та 1/5 частину після смерті баби, тому її батько успадкував 6/10 частини будинку. Крім цього, вважає, що баба - ОСОБА_7 не успадкувала після смерті діда - ОСОБА_6 його 1/2 частку будинку. Таку частку повинен був успадкувати її батько ОСОБА_5

.

Однак, свого підтвердження в ході розгляду справи дані доводи не здобули, оскільки спірний будинок по АДРЕСА_3 у м. Сокалі, Львівської області дід - ОСОБА_6, та баба ОСОБА_7 побудували в 1960 - 1970 - х роках. 30.08.1971 року будинок був зареєстрований на ОСОБА_6, хоча фактично він вважався спільною сумісною власністю подружжя.

Проте, згідно ст.22 КпШС УРСР, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, що передбачалось нормами ст. 28 КпШС.

Таким чином, будинок по АДРЕСА_3, був побудований та зареєстрований 28.12.1971 року на ОСОБА_6, але під час шлюбу із ОСОБА_7, тобто він був спільною сумісною власністю подружжя. На час смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11 року, ОСОБА_7 проживала разом з ним і вступила у фактичне управління, володіння будинком, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Крім цього, ОСОБА_5 на час смерті діда та баби переїхав проживати окремо.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець який прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Жодних дій для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_5 не вчиняв.

ОСОБА_5 не прийняв спадщини, а тому тільки з цих підстав позов не підлягає до задоволення.

В свою чергу, після смерті діда ОСОБА_6 та баби ОСОБА_7 - ОСОБА_13 звернулась 31.10.1986 року в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину. Рідний брат ОСОБА_14, сестри ОСОБА_15, ОСОБА_16 подали заяви про відмову від спадщини в користь ОСОБА_13

Після смерті матері ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.07.2002 року, на спадкове майно, яке складається із 4/5 ідеальних частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3

Щодо покликання позивачки про застосування спадкової трансмісії згідно ст. 551 ЦК УРСР, то батько позивачки протягом 6-ти місяців після смерті діда ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8., ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_9. зобов'язаний був вступити в управління чи володіння майном. Такого факту вступу не встановлено, ні рішенням суду ні іншими доказами, а тому права на спадщину після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7 він втратив, а відповідно втратила його донька ОСОБА_3. Також обов'язковою умовою застосування спадкової трансмісії, є смерть спадкоємця протягом 6-ти місячного строку для прийняття спадщини. ОСОБА_5 помер через 18-20 років після смерті батьків.

Тому в даному випадку не має правових підстав для застосування ст. 551 ЦК УРСР.

Також, ОСОБА_3 стверджує, що є всі підстави для того, щоб встановити факт постійного її проживання з спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_7 Зокрема покликається на акт ОСББ ЖБ №47 від 04.03.2014р. №99, згідно якого зі слів позивачки ОСОБА_3, сусідів та голови кооперативу встановлено що ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_5 де його доглядала дочка до смерті.

Однак дані твердження не знайшли свого обгрунтування в судовому засіданні.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 22.09.2014р. наданої Головою ОСББ-47 встановлено, що акт від 04.03.2014р. №99 не видавався та не підписувався головою ОСББ-47.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29.03.2012р. ОСОБА_3 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8. та після смерті баби - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2013р. рішення Сокальського районного суду від 29.03.2012р. та ухвалу від 07.06.2013р. скасовано та ухвалено нове рішення яким, відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційним судом Львівської області у вищевказаному рішенні встановлена та обставина, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_6 та баби ОСОБА_7 Тому вимога про встановлення факту прийняття спадщини, не може бути задоволена, адже вона є взаємовиключною із вимогою, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій суд констатував пропуск строку з неповажних причин.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою в якій просить у позові відмовити за спливом строку позовної давності.

Судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину було видане Сокальською державною нотаріальною конторою 16.07.2002 року.

Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 року.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР (1963 р.), загальний строк для захисту прав за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Відповідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішенням.

Пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, встановлено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що строки позовної давності на оскарження свідоцтва про право на спадщину та припинення права власності сплив 16.07.2005 року, а про встановлення факту постійного проживання - 19.12.2007 року.

В зв'язку із спливом строку позовної давності до пред'явлення позову, а також не встановленням судом причин поважності його пропуску позивачем ОСОБА_3 та враховуючи клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання із спадкодавцем, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи Сокальської районної державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання із спадкодавцем, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: М. Я. Адамович