Справа № 203/7515/14-ц
25 грудня 2014 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Коле сніченко О.В.,
при секретарі Цекместрук Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів, -
Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи - Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ у поданій поштою заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності з ухваленням рішення на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_2 заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно.
На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.
Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Як встановлено судом, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 1993 року по 10 березня 2012 року, який розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2012 року (а.с.17), та є батьками народженої у цьому шлюбі дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили 18 травня 2013 року, ухвалено стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на навчання ОСОБА_1 700,00 грн., починаючи з 13 березня 2013 року до 30 червня 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за період з 20 березня 2010 року до 28 лютого 2013 року в сумі 36 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за додаткові витрати на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 20 березня 2010 року до 28 лютого 2013 року в сумі 10 000,00 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.6-7).

На підставі вказаного рішення судом 08 травня 2013 року видані три виконавчі листи №203/3147/14-ц, пред'явлені стягувачем до виконання Кіровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ: 17 травня 2013 року щодо стягнення аліментів на період навчання в сумі 700,00 грн. за яким 20 травня 2013 року відкрито виконавче провадження та 14 червня 2013 року щодо сплати заборгованості по аліментам за минулий період та сплати компенсації додаткових витрат на утримання дитини на підставі чого постановами державного виконавця від 17 червня 2013 року відкриті виконавчі провадження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.18, 19, 20).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2014 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили 05 липня 2014 року (а.с.8-10), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 125565,20 грн., а також судові витрати у розмірі 250,00 грн., а разом 125815,20 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно обставини, встановлені рішеннями суду від 25 квітня 2013 року та 24 червня 2014 року додатковому доказуванню не підлягають, а вказані рішення судів є преюдиційними для суду при розгляді даної справи.

Так, рішенням суду від 24 червня 2014 року встановлено, що 30 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про припинення права на аліменти на дитину, за умовами якого відповідач з метою припинення обов'язку із сплати аліментів на користь неповнолітнього сина передає у власність належну йому на праві приватної власності 1/2 частку квартири №21 по вул. Набережній Леніна15 у м. Дніпропетровську, а позивач приймає зазначену нерухомість для неповнолітнього сина, котрий залишається проживати разом з позивачем у квартирі, частка якої є предметом цього договору, для чого 02 грудня 2011 року та повторно 28 лютого 2012 року відповідач нотаріально посвідчив заяву про свою згоду на визначення усіх без виключення умов договору купівлі-продажу, а також інших договорів визначалися позивачем самостійно, без його згоди, проте 15 березня 2012 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про відкликання раніше поданих заяв та повідомлення про зміну свого рішення та заперечення проти продажу цієї квартири, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору та відповідних заяв (а.с. 21-24).

Крім цього, вказаним рішенням суду встановлені обставини обізнаності відповідача про відкриття примусових виконавчих проваджень з виконання рішення суду від 25 квітня 2013 року та розміру нарахованої заборгованості.

Разом з тим, станом на час розгляду даної справи жодне з аліментних зобов'язань ні за рішенням суду від 24 квітня 2013 року, ні за рішенням суду від 24 червня 2014 року відповідачем не виконувалось, а заборгованість не сплачувалась, про що свідчить довідка державного виконавця про сплачені суми на виконання судових рішень, за даними якої станом на 01 грудня 2014 року заборгованість по сплаті аліментів на період навчання в розмірі 700,00 грн. щомісячно становить за період з 13 березня 2013 року по 01 листопада 2014 року становить 13720,00 грн. (а.с.16), заборгованість по сплаті додаткових витрат на утримання дитини за період з 20 березня 2010 року по 28 лютого 2013 року - станом на 01 листопада 2014 року - 10000,00 грн. (а.с.14), заборгованість по сплаті боргу по аліментам за минулий період з 20 березня 2010 року по 28 лютого 2013 року - станом на 01 листопада 2014 року - 36000,00 грн. (а.с.13).

Також судом встановлено, що в листопаді 2014 року відповідач жодних виплат не здійснював, у зв'язку з чим заборгованість станом на 20 грудня 2014 року збільшилась на 1400,00 грн.

За правилами ст. ст. 194, 195 Сімейного кодексу України суд стягує заборгованість з аліментів, визначивши її, лише у випадку виникнення спору з особою, яка відповідно до ст. 187 цього Кодексу добровільно їх виплачувала. Право особи, яка отримує аліменти, на справедливий судовий розгляд передбачає належне виконання рішення суду, і борг з виплати аліментів, пов'язаний з невиконанням такого судового рішення, не вимагає вирішення нового спору, через що суд не може давати повторну переоцінку один раз вже з'ясованим фактам і присуджувати двічі суму, яка вже присуджена, за відсутності нових обставин, з якими ст. ст. 192, 197 СК України пов'язують зміну розміру аліментів чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно, у з'ясованих обставинах позивачу судом присуджені аліменти, від сплати яких ухиляється відповідач, через що розмір заборгованості визначений державним виконавцем і стягується в межах відкритих виконавчих проваджень.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Враховуючи наведену норму закону та положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», у встановлених фактичних обставинах справи суд дійшов висновку, що розрахунок державним виконавцем боргу достовірний і відповідає нормам чинного законодавства, а відповідач обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду і про заборгованість, яка виникла, не вжив заходів для своєчасної виплати аліментів та додаткових витрат по утриманню дитини, через що за своєї вини прострочив виконання свого обов'язку, а, відтак, згідно з ст. 196 СК України відповідач має сплатити на користь позивача пеню в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів.

Доказів протилежного у відповідності зі своїми процесуальними обов'язками за ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано та перед судом належними, допустимими та достовірними доказами не доведено існування істотних обставин, що виключають вину платника аліментів у їх несплаті.

Суд з огляду на положення ст. 196 СК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в розрахунку розміру пені зважає на те, що аліменти повинні сплачуватися щомісячно, і пеня нараховується від суми несплачених аліментів за триваюче правопорушення за кожен день прострочення, однак не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а таке нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того, скільки днів прострочено до сплати повної суми заборгованості.

При цьому, суд приймає до уваги, що прострочення боргу виникає з часу настання моменту платежу, який не здійснений, враховуючи, що обов'язок сплати аліментів за визначений місяць виникає з першого числа наступного за цим місяця, тому саме з цього числа і належить нараховувати пеню.

Враховуючи наведені норми закону, період за який рішенням суду від 24 червня 2014 року стягнута пеня, зокрема, те, що пеня за прострочення сплати аліментів на період навчання нарахована з 20 травня 2013 року по 13 травня 2014 року і пеня за прострочення сплати заборгованості по аліментам в розмірі 36000,00 грн. нарахована з 17 червня 2013 року по 13 травня 2014 року, суд приходить до висновку, що у даній справі пеня підлягає нарахуванню по цих двох видах аліментних зобов'язань з 14 травня 2014 року по 01 грудня 2014 року, а пеня за прострочення сплати компенсації за додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 10000,00 грн. підлягає нарахуванню за період з 17 червня 2013 року по 01 грудня 2014 року:

Неустойка за прострочення сплати аліментів на період навчання:

Місяць, рікНараховано, грн.ЗаборгованістьСплачено, грн.Прострочено днівПеня, 1%, грн.
з 14 травня по 20 травня 2014 163,41 (700,00-536,59 (нарахована сума аліментів по 13 травня 2014 року) =163,41)10220,0007 (з 14 травня по 20 травня 2014 року, з урахуванням пені, нарахованої з 20 квітня по 13 травня 2014 року включно)715,40
20 червня 2014700,0010920,,20
20 липня 2014700,0011620,000303486,00
20 серпня 2014700,0012320,000313819,20
20 вересня 2014700,0013020,000314036,20
20 жовтня 2014700,0013720,000304253,20
20 листопада 2014700,0014420,000314470,20
20 грудня 2014700,0015120,000304536,00
Всього станом на 20 грудня 2014 року пеня складає 27986,00 грн.

Враховуючи наведений розрахунок позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на період навчання підлягають задоволенню частково, лише в сумі, наведеній в розрахунку - 27986,00 грн., при цьому, вимоги позивача про стягнення неустойки з квітня по травень 2014 року задоволенню підлягають лише за 7 днів, оскільки за решту 23 дні неустойка стягнута за рішенням суду від 24 червня 2014 року.

Неустойка за прострочення сплати заборгованості за період з 20 березня 2010 року по 28 лютого 2013 року в сумі 36000,00 грн., право на яку виникло у позивача з 17 червня 2013 року та яка стягнута судом по 13 травня 2014 року, тобто за період з 14 травня 2014 року по 27 листопада 2014 року (день звернення з позовом до суду) = 36000,00 грн. х 1% = 360,00 грн. х 202 дні = 72720,00 грн.

Неустойка за прострочення сплати компенсацію додаткових витрат в розмірі 10000,00 грн., право на яку у позивача виникло наступного місяця після несплати вказаного боргу в примусовому порядку за відкритим 17 травня 2014 року виконавчим провадженням, тобто з 17 червня 2014 року по 27 листопада 2014 року, що складатиме 10000,00 грн. х 1% = 100,00 грн. х 533 дні = 53300,00 грн.

Доказів протилежного відповідачем у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано, розрахунки не спростовані та доказів їх невідповідності суду не представлено.

Звідси, суд, вирішуючи справу за ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів на навчання сина ОСОБА_3 за період з 14 травня 2014 року по 20 грудня 2014 року в сумі 27986,00 грн., пеню за прострочення сплати 10000,00 грн. компенсації додаткових витрат на утримання сина за період з 17 червня 2013 року по 01 грудня 2014 року в сумі 53300,00 грн. та пеню за прострочення сплати 36000,00 грн. аліментів на утримання сина за минулий час, за період з 14 травня 2014 року по 01 грудня 2014 року в розмірі 72720,00 грн.

За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 60, 214, 215, 224-226, 222, 367, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) пеню за прострочення сплати аліментів на навчання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 14 травня 2014 року по 20 грудня 2014 року в розмірі 27986,00 грн., пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 36000,00 грн. на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 14 травня 2014 року по 01 грудня 2014 року в розмірі 72720,00 грн., пеню за прострочення сплати компенсації додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 17 червня 2013 року по 01 грудня 2014 року в розмірі 53300,00 грн., а всього - 154006,00 грн. (сто п'ятдесят чотири тисячі шість гривень 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судові витрати в розмірі 1540,06 грн. (одна тисяча п'ятсот сорок гривень 06 коп.).

Відповідач має право подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя О.В. Колесніченко