Справа № 317/4405/14- ц
пр. № 2/317/1753/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Мінгазова Р.В. ,

при секретарі - Балкової Л.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином.

В позові зазначив, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 08.04.2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_4 визнано винним у скоєні злочинів передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України. Серед іншого вказаним вироком було встановлено, що ОСОБА_2 наніс позивачу один удар кулаком в область правої частини обличчя, спричинивши легке тілесне ушкодження, а ОСОБА_4 наніс позивачу не менш трьох ударів ногою в область обличчя, спричинивши ушкодження середньої степені тяжкості.

Від скоєного відповідачами злочину позивач зазнав матеріальної та моральної шкоди, а саме: переніс операцію па щелепі та отримував інше лікування, пов'язане з усуненням наслідків побиття, перебував в медичному закладі на стаціонарному лікуванні два тижні, що підтверджується виписним епікризом медичної установи від 19.01.12, а потім продовжував лікування до 07.02.12. що підтверджується записами в медичній карті стоматологічного хворого. В цілому на лікарняному позивач перебував 31 день. Проте здоров'я і до теперішнього часу повністю не відновлено, що спонукає позивача звертатися за медичною допомогою та зазнавати витрати на відновлення здоров'я. Так 02.09.14 позивачу діагностовано "вегето-сосудистую дистанию смешаного типа, посттравматичесский гиперкинетичесский синдром".

Крім того, в позивача було оформлено в ПриватБанку кредит. У зв'язку з тим, що він не міг тривалий час працювати та зазнав значні, для нього, витрати на відновлення здоров'я, позивач допустив прострочення повернення банку чергових платежів по кредиту, за що банк нарахував та пред'явив позивачу до сплати штрафні санкції в загальному розмірі 2210 гри., які позивач змушений був сплатити, що підтверджується вимогою ПриватБанку від 17.08.2012р. за вих. та квитанціями банку від 22.08.12 про сплату цих коштів на рахунок банку.

На день подання позову внаслідок заподіяння злочину відповідачами позивач поніс матеріальні збитки в розмірі 5 390 гри., в тому числі:

3000 три. - витрати на проведення операції; на придбання додаткових медикаментів в розмірі 753, 55 гри.

2210 гри. - сплачений ПриватБанку штраф за несвоєчасне повернення кредиту;

180 гри. - сплачена 29.08.14 вартість медичного дослідження за сканування судин МАГ та шиї.

Крім того внаслідок скоєного відповідачами злочину позивач зазнав значної моральної шкоди, яка полягає в приниженні його честі і гідності.

Так в період перебування на лікарняному позивач змушений був користуватися матеріальною та іншою допомогою його родичів, що пригнічувало його та придавало незручностей та зайвих хвилювань у їх житті.

Тривалий час після злочину позивач перебував у стані стресу, погано спав, знаходився в розгубленому стані. З погіршенням його здоров'я позивач переживав за свої майбутнє, за можливість створити свою сім'ю та забезпечити її матеріально.

Всі ці обставини значно ускладнюють життя позивача, завдають моральних страждань не тільки йому, але й його близьким родичам.

У зв'язку з викладеним, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 5 390 грн. матеріальної шкоди, та відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 120 000 грн.

В судове засідання представник позивача - ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, змінила позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, та просила її цілком стягнути з ОСОБА_4, в частині стягнення моральної шкоди позов просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, зазначив, що на його думку, його діями позивачу не було спричинено а ні матеріальних, а ні моральних збитків, у зв'язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року, 07.01.2012 року, близько 02 годині 40 хвилин, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, діючи в групі осіб без попередньої домовленості між собою, розуміючи, що вони перебувають у громадському місці, раніше не знайомі із ОСОБА_3 і між ними не складалися неприязні стосунки, усвідомлюючи, що вони мають чисельну та фізичну перевагу перед ОСОБА_3, безпідставно припускаючи, що останній міг бути серед осіб, з якими напередодні у них виник конфлікт, тобто, діючи з надуманих мотивів для сварки, ігноруючи встановлений у державі порядок правосуддя, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з хуліганських спонукань, що супроводжувалися особливою зухвалістю, ОСОБА_2 наніс ОСОБА_3 один удар кулаком правої руки в область правої частини обличчя, в результаті чого заподіяв останньому крововилив в області правої вушної раковини, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження, від якого той упав на землю.

Побачивши, що потерпілий впав на землю і не чинить опору, ОСОБА_2, розуміючи, що досяг своєї мети, сів до автомобіля, тобто припинив свої протиправні дії.

Разом з тим, ОСОБА_4, продовжуючи хуліганські дії, розуміючи, що потерпілий лежить на землі і не чинить опору, наніс не менше 3 ударів ногою в область обличчя ОСОБА_3, чим заподіяв, крововилив навколо лівого ока, групу подряпин в області лівої вушної раковини, в лівій скроневій області, у лівій скроневій області, на лівій щоці з припухлістю лівої щоки, крововилив на лівому очному яблуці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також закритий двосторонній перелом нижньої щелепи зліва в області кута і між 41 і 31 зубами (з пошкодженням слизової оболонки), що кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості, не є небезпечним для життя, але спричинило за собою тривалий розлад здоров'я, більше 21 дня. Згідно вказаного вироку ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України.

Зазначений вирок суду не оскаржено і він набрав законної сили.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що саме відповідач ОСОБА_4, в результаті вчинення злочину, завдав позивачу тілесних ушкоджень, в результаті яких останній отримав тривалий розлад здоров'я та змушений був тривалий час проходити лікування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, підлягають задоволенню в повному обсязі, та їх відповідно необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_4, який безпосередньо і спричинив тілесні ушкодження, які потягли значні матеріальні витрати.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За правилами ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Правова позиція Верховного Суду України з цього питання викладена в абзаці 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору

Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в пункті 9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищенаведеного, суд, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, вважає за доцільне позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково.

При цьому суд вважає за можливе проводити стягнення моральної шкоди з відповідачів в солідарному порядку, оскільки вони обидва скоїли у відношенні позивача кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, з хуліганських спонукань, грубо порушивши громадський порядок та діючи з надуманих мотивів, своїми діями безумовно завдали ОСОБА_3 душевних страждань.

Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, позивача ОСОБА_3 звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог з ОСОБА_2 в розмірі 83 грн. 20 коп. та з ОСОБА_4 в розмірі 166 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-61, 79-81, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, матеріальну шкоду в розмірі 5390 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в солідарному порядку, на користь ОСОБА_3, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 83 грн. 20 коп. та з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 166 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Р.В. Мінгазов