Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5447/14 Головуючий у 1-й інстанції: Притуляк С.А.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Осоцького І.І.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення доплати до попереднього середнього заробітку переміщеному робітнику,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 1996 року по теперішній час він знаходиться в трудових відносинах з відповідачем та працює підземним машиністом гірних виїмкових машин 6-го розряду.

Починаючи з 09.12.2013 року згідно наказу № 1877-К від 06.12.2013 року він разом з бригадою був переміщений згідно ч. 2 ст. 32 КЗпП України з дільниці ПР № 3 (бр. ОСОБА_4) на дільницю ПР № 2 (бр. ОСОБА_5)в межах спеціальності та кваліфікації, обумовлених трудовим договором, без зміни умов та оплати праці, з яким він був не згоден. Так, у вказаному наказі не було посилання на ч. 2 ст. 114 КЗпП України, яка передбачає переміщеному робітнику доплату до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення.

Згідно довідки № 1-1456 від 11.04.2014 року його середній заробіток за жовтень - листопад 2013 року склав 12 947,88 грн., нарахований дохід за жовтень - листопад 2013 року становив 23 541,44 грн. за 40 фактичних виходів, тобто, оплата одного виходу становить 588,54 грн.

Таким чином, за відпрацьовані два місяці після переміщення роботодавцем йому не була проведена доплата до середнього заробітку в загальному розмірі 7 389,96 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь доплату до попереднього середнього заробітку згідно ч. 2 ст. 114 КЗпП України за період з 09.12.2013 року по 08.02.2014 року в розмірі 7 389,96 грн.

27.08.2014р. позивач подав доповнення до позовної заяви, просив зобов'язати відповідача виконати його позовні вимоги негайно (а.с. 62).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Переміщення є законним, якщо згідно ст.ст. 21, 31, 32 КЗпП України, воно буде проводиться в межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними.

Згідно з п. 31 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

У тих випадках, коли в результаті переміщення працівника (частина друга статті 32) зменшується заробіток з не залежних від нього причин, провадиться доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення (ч. 2 ст. 114 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач з 19.03.1996р. перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах, з 01.11.2008р. і по теперішній час працює на посаді машиніста гірничих виїмочних машин підземним машиністом 6 розряду з повним робочим днем в шахті, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 34-35).

З копії наказу № 1877-к від 06.12.2013р. "Про переміщення", видно, що переміщено (згідно ч. 2 ст. 32 КЗпП України) робітників дільниці ПР № 3 (бр. ОСОБА_4) на дільницю ПР № 2 (бр. ОСОБА_5)., в тому числі й позивача ОСОБА_3, у межах спеціальності та кваліфікації, обумовлених трудовим договором, без змін умов та оплати праці (встановлення розміру тарифу, умов преміювання, умов оплати праці) (а.с. 2). Позивач з цим наказом був ознайомлений.

В матеріалах справи містяться довідки про отриманий позивачем дохід за періоди жовтень-листопад 2013 року (до переміщення) (а.с. 3), грудень 2013 року - січень 2014 року та грудень 2013 року - лютий 2014 року (після переміщення) (а.с. 38-39), з яких вбачається, що дійсно, позивач після переміщення, у грудні 2013р. - лютому 2014р. отримував менший заробіток у порівнянні з жовтнем-листопадом 2013 року (до переміщення).

Перелік завдань та обов'язків, кваліфікаційних вимог та обсягу знань машиніста гірничих виїмкових машин, на посаді якого працює позивач, встановлений у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 5 гірничодобувна промисловість розділ вугільна промисловість) (а.с. 51-52).

Як на дільниці ПР № 3 (бр. ОСОБА_4), так і на дільниці ПР № 2 (бр. ОСОБА_5) позивач обіймав посаду машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду, що не заперечується сторонами та підтверджується записом у трудовій книжці позивача про переведення його з 01.11.2008р. на дану посаду (а.с. 34-35).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що переміщення позивача було обумовлено інтересами виробництва, воно було здійснено на тому ж підприємстві - «ДТЕК «Добропіллявугілля», в тому ж структурному підрозділі юридичної особи - ВСП «Шахтоуправління «Добропіллявугілля», у тій же місцевості, доручення роботи було у межах його спеціальності, кваліфікації та посади, обумовленої трудовим договором зі збереженням посадового окладу. Фактично, позивача було переведено з однієї ділянки на іншу, що було обумовлено виробничою необхідністю. При цьому, він залишився на тій же посаді за тією ж кваліфікацією, тільки на іншому робочому місці, але в межах тієї ж місцевості, з тими ж умовами праці.

Стосовно доводів позивача про зменшення його доходу після переведення на дільницю ПР № 3 з посиланням на положення ч. 2 ст. 114 КЗпП України, як підставу для доплати йому роботодавцем до середньої заробітку, якій він мав до переміщення, суд правильно виходив із того, що і до, і після переміщення позивач працював у бригадах, оплата праці в яких здійснюється по відрядній оплаті праці.

Так, згідно Положення з організації оплати праці на підприємствах вугільної промисловості (Додаток № 25 до Умов оплати праці), відрядна система оплати праці провадиться за виконану роботу за відрядними розцінками, встановленими для даного виду робіт. При відрядній системі заробітна плата працівника цілком залежить від результатів його праці, оскільки при цій системі не існує гарантії обов'язкового одержання працівником якогось твердого мінімуму заробітної плати (крім випадків невиконання норм виробітку (часу) з причин, що не залежать від працівника, оплата за які провадиться у відповідності до ст. 111 КЗпП України) (а.с. 57).

Розмір заробітної плати позивача залежить від обсягу виконаних робіт.

Як зазначалося вище, за положеннями ч. 2 ст. 114 КЗпП України, у тих випадках, коли в результаті переміщення працівника зменшується заробіток з не залежних від нього причин, провадиться доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення.

Суд вірно зазначив у рішенні, що посилання позивача на те, що у бригаді ОСОБА_5 на дільниці ПР № 2, куди його було переміщено, працюють менш досвідчені та кваліфіковані робітники, у зв'язку з чим виконувати той же обсяг робіт як із бригадою ОСОБА_4 на дільниці ПР № 3 не вдається, ґрунтуються на припущеннях. Так, обсяг виконаних робіт на новій дільниці та в іншій бригаді і, як наслідок, розмір оплат за них залежить, в тому числі, і від позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, зменшення заробітної плати позивача було в результаті невиконання колективом бригади ОСОБА_5 виробничих показників, та, в тому числі, у зв'язку з неналежним виконанням позивачем трудових обов'язків після переміщення у зазначену бригаду, що підтверджується копіями наряд-путівок, відповідно до яких ОСОБА_3 не виконував наряд у повному обсязі (а.с. 72, 73, 74, 75, 76, 77).

У зв'язку з чим не має підстав вважати, що заробіток позивача зменшився з не залежних від нього причин, відповідно, не має і підстав для проведення ОСОБА_3 доплати до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення.

За встановлених обставин суд дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволені позову, з яким погоджується і колегія суддів з вищенаведених мотивів.

Доводи апеляційної скарги щодо законності наказу про переміщення від 06.12.2013 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки перебувають за межами вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: