АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ЗАТ «Страхова компанія «Лафорт» - про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2014 року, яким в задоволенні її позовних вимог відмовлено, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає скаргу обґрунтованою, а рішення незаконним, таким, що повинне бути скасованим з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із слідуючого.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.11.2012 року в м. Дніпропетровськ, рухаючись по вул. Плеханова з боку вул. Московської в напрямку вул. Миронова, автомобіль Тойота Лексус державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка, проявляючи необережність, раптово вийшла на проїздну частину вул. Плеханова безпосередньо перед цим автомобілем.

Постановою про відмову у порушенні кримінального провадження від 16.11.2012 можливою причиною даної пригоди стало те, що пішохід ОСОБА_2 переходила проїздну частину вул. Плеханова поза пішохідним переходом та перед виходом із-за транспортного засобу, що обмежував оглядовість, не переконалась у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.. Даною постановою встановлено, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад злочину.

Відповідно Виписного епікризу від 23.11.2013 року позивачка отримала діагноз: відкрита черепно-мозкова травма (ВЧМТ), струс головного мозку, закрита травма грудної клітини (ЗТГК), забій лівого плечового суглоба та забій лівої кісті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із доведеності факту невинуватості ОСОБА_4, а тому вважав, що вона не може нести відповідальність. Проте, такий висновок протирічить закону.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, - якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Положенням ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів.

Крім того, ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» зобовязує водія транспортного засобу вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху, зокрема, людей похилого віку.

Тому, незалежно від наявності вини ОСОБА_3 ОСОБА_2 як така, що зазнала фізичного болю, моральних страждань в звязку з ушкодженням здоровя, має законне право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. З врахуванням обставин справи, характеру та тяжкості моральних переживань, факту проявленої необережності з боку позивачки, її похилого віку (1937р.н.), спричинених їй тілесних ушкоджень, відсутності вини відповідачки, але, поряд з цим, вимог закону про відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, - апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки суму 3000грн.

Що ж стосується вимоги позивачки про солідарне стягнення моральної шкоди з обох відповідачів: ОСОБА_4 та Страхової компанії, з якою у неї був укладений договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, - дана вимога не підлягає задоволенню, так як суперечить вимогам діючого законодавства, а саме ст. 1190 ЦК, відповідно до якої- солідарна відповідальність передбачає завдання шкоди спільними (однаковими) діями, що у даному випадку не мало місця.

В той же час, окремі вимоги до кожного з відповідачів не заявлені, що позбавляє суд можливості самостійно вирішувати питання щодо стягнення шкоди з кожного відповідача окремо. Крім того, у відповідності до вимог ст. 33-35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачка після ДТП до страхової компанії не зверталась, що позбавляє Компанію обов*язку виплатити шкоду.

За наведених підстав та вимог закону, апеляційний суд вважає, що рішення повинне бути скасованим з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та відмову у її вимогах до страхової компанії.

На підставі ст.88 ЦПКУ з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати- 243, 60 грн.

Керуючись ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - частково задовольнити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ЗАТ «Страхова компанія «Лафорт» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ПІН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 3000, 00 грн.(три тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 (ПІН НОМЕР_2) на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн..

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ