справа № 462/7577/14-ц
УХВАЛА

27 жовтня 2014 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Галайко Н.М.., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

ОСОБА_1С звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 25.12.2013 року між кривяк ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 недійсним.

З метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_1С подала заяву, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, оскільки не вжиття таких заходів може бути відчужено спірну квартиру.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із роз'яснень, даних в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року відповідно до частини першої статті 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з цим вжиття заходів забезпечення позову можливе не лише при проведенні попереднього судового засідання, здійсненні процесуальних дій з підготовки справи до судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої ухвали.

Зі змісту ч. 1 ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Так, слід наголосити на тому, що з позовної заяви та матеріалів заяви про забезпечення позову позивачем не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Враховуючи вищенаведене, та те, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Галайко Н.М.