Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5481/14 Головуючий у 1-й інстанції Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.

суддів Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, 3-я особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором оренди, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, 3-я особа ОСОБА_4 про визнання договору найму (оренди) недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, 3-я особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором оренди.

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що 01 січня 2004 року між нею та її дочкою ОСОБА_4 за згодою відповідача був укладений договір оренди однокімнатної квартири АДРЕСА_1, строком на 6 років для проживання відповідача ОСОБА_5, його дружини - дочки позивачки ОСОБА_4 та онука ОСОБА_6

Згідно акту прийому-передачі від 01 січня 2004 року, квартира загальною площею 33, 92 кв.м. була передана подружжю з майном та побутовими речами, що підтверджується п. 1.5 Договору. Ніяких заперечень, згідно основних умов укладеного договору відповідач не виказував.

За шість років оренди квартири орендна плата на користь позивачки складає 72000 грн., яка підлягала сплаті протягом 1 року після закінчення договору з 31 грудня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

10 січня 2010 року між тими ж сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди від 01 січня 2004 року на аналогічних умовах.

Рішенням Хортицького райсуду м. Запоріжжя, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний. Відповідач став мешкати за адресою АДРЕСА_2 з 29 грудня 2010 року.

Факт проживання відповідача з її донькою в орендованій квартирі підтверджується судовими рішеннями про розірвання їх шлюбу та поділ майна, а тому з нього підлягає стягненню в судовому порядку 42000 грн., оскільки ОСОБА_4 виконала умови зазначеного договору та сплатила свою частку в сумі 36000 грн., що підтверджується відповідною розпискою, крім того, вона самостійно сплатила за договором оренди 26 лютого 2014 року - 6000 грн.

Загальна сума заборгованості відповідача складає: 36000грн. за період проживання з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2009 року; 6000 грн. за період проживання з 01 січня 2010 року по 29 грудня 2010 року - 42000 грн., враховуючи його солідарну відповідальність з колишньою дружиною ОСОБА_4

На підставі викладеного, позивач просила суд, стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість за укладеним договором оренди від 01 січня 2004 року в сумі 42000 грн. та судовий збір 480 грн.

Не погоджуючись з зазначеним позовом, в червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, 3-я особа ОСОБА_4 про визнання договору найму (оренди) недійсним, в якому зазначав, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 до 22 червня 2011 року, який був розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Від подружнього життя мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з ОСОБА_4 та на його утримання він сплачує аліменти за рішенням суду.

Про наявність договору оренди від 01 січня 2004 року між його тещею - позивачкою та колишньою дружиною ОСОБА_4, йому стало відомо у вересні 2013 року під час розгляду цивільної справи №337/1682/13ц за його позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Оспорюваний договір є фіктивним, складеним в серпні 2013 року з метою отримання додаткових коштів в рахунок пені по аліментам на дитини, цивільні справи по яким розглядаються судами на теперішній час.

За адресою АДРЕСА_1 зареєстровані декілька підприємств в яких працює його тесть, чоловік позивачки ОСОБА_7

У відповідності до ч. 2 ст. 65 СК України, його дружина ОСОБА_4 вчинила протизаконно оскільки оспорюваний договір оренди на 72000 грн. не міг бути нею укладений, оскільки його вимоги виходять за межі дрібного побутового.

Зазначений договір не міг укладатися в інтересах сім'ї, оскільки сім'я мала та той час де мешкати, також в ньому не зазначені особи які проживатимуть з наймачем, які б мали солідарні обов'язки за договором найма житла. Крім того, договір не зареєстрований у відповідній житловій установі, його реєстраційний номер відсутній.

Розписка ОСОБА_3 від 26 травня 2011 року, про отримання нею 36000 грн. від ОСОБА_4 за договором оренди не може бути прийнята судом до уваги, оскільки також складена з метою підтвердження не існуючого боргу.

Відповідач вважає договір оренди житла від 01 січня 2004 року укладений між близькими родичами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без настання правових наслідків для нього, та ним не підписаний - недійсним.

На підставі викладеного, просить суд, задовольнити його зустрічний позов, відмовивши позивачці в первісному позові.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 рокув задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір найму (оренди) житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 від 01 січня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Судові витрати покласти на ОСОБА_5

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

При розгляді справи суд застосовує норми матеріального права, які діяли на час спірних правовідносин, а норми процесуального права застосовуються ті, які є чинними на час розгляду справи (ч.3 ст.2 ЦПК України).

Судом встановлено, що 01.01.2004 року між позивачкою та її дочкою ОСОБА_4 був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком на 6 років для проживання її сім»ї.

Згідно акту прийому-передачі від 01.01.2004 року квартира була передана ОСОБА_4 з майном та побутовими речами на 6 років, з орендною платою на користь позивачки 72000 грн., яка підлягала сплаті протягом 1 року після закінчення договору з 31.12.2009 року по 31.12.2010 року.

Договір нотаріально не посвідченний та державну реєстрацію не пройшов.

Згідно ст.810 ЦК України (редакція від 01.01.2004 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) підстави, умови, порядок укладання та припинення договору найма житла, що є об»єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом.

До договору найму житла, крім найму житла, що є об»єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.811 ЦК України договір найма житла укладається у письмовій формі.

Згідно ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди, укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації.

Тобто, договір оренди квартири у відповідності до вимог цивільного законодавства на час укладення договору, тобто на 01.01.2004 року , має бути укладений у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з наведеним не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З огляду на викладене, враховуючи, що договір, який не укладено, не створює прав та обов'язків для сторін і не може бути визнано недійсним, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання договору оренди недійсним задоволенню не підлягають.

Оскільки договір оренди від 01.01.2004 року є нікчемним та таким, що не створює прав та обов»язків для сторін, то і позовні вимоги щодо стягнення боргу за договором оренди задоволенню не підлягають. є нікчемним.

Ураховуючи, що судом при вирішенні спору неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в зустрічному позові.

Доводи апелянтів щодо наявності підстав для стягнення боргу за договором оренди квартири спростовуються матеріалами справи, висновком суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року у цій справі скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: