Провадження № 22ц/790/235/15 Головуючий 1-ї інстанції - Бородіна Н.М.
Справа № 640/347/14-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - поділ майна подружжя
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме просив: визнати право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині нежитлових приміщень цокольного поверху №№ XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 кв.м в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а також по 1/2 частині наступного майна: мийки перукарської POLARIS сріблястої з чорною базою, чорною раковиною та кріслом, колір BS-106/BS-106; крісло перукарське DEMI з гідравлікою та круглою базою, колір BS-053/BS-106 в кількості 3 штуки вартістю по 1350 грн.; б'юті сервіс візок, косметологічна модель 003 - скло; підставку під ногу для педикюру з майданчиком для ванн; стілець майстра косметолога BOB на колесах, металева база середня помпа, колір сріблястий BS-11; тролес перукарський TOP MATT ЧОРНИЙ 5 ящиків з металевими колесами в кількості 2 штуки ; захисні ролети в кількості 2 штуки - в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги послався на те, що нежитлові приміщення та обладнання куплені ним та ОСОБА_1 в період шлюбу за спільні кошти, тому є їх спільною сумісною власністю і на підставі ст.ст. 60, 70 СК України підлягає поділу у рівних частках.

ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначаючи, що кошти на купівлю спірних нежитлових приміщень для облаштування салону краси та придбання відповідного обладнання подаровані їй її батьками, тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

Також ОСОБА_1 окремо звернулась у Київський районний суд м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 21 травня 2014 року справи за позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об'єднані в одне провадження.

Після уточнень позовних вимог ОСОБА_1 остаточно просила: поділити між нею та ОСОБА_2 майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і набуте подружжям під час шлюбу в тому числі і під час незареєстрованого шлюбу, починаючи з 2000 року, а саме - квартиру АДРЕСА_1, визнавши право власності по 1/2 частині за кожним; автомобіль «Mazda3», державний номер НОМЕР_1, визнавши право власності по 1/2 частині за кожним; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення цокольного поверху №№ XII, XIII, XlVa, XV, ХІІІа, загальною площею 58, 1 кв.м в житловому будинку літер «А-16», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року. Спірна квартира куплена її батьками та батьками ОСОБА_2 для їх спільного проживання, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Спірний автомобіль придбаний в період зареєстрованого шлюбу на спільні кошти, тому також є спільною власністю її та ОСОБА_2 Враховуючи положення ст. ст. 60, 63, 71 СК України просила поділити вказане спірне майно в рівних часках. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 незаконно заволодів правовстановлюючими документами на нежитлові приміщення №№ XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 кв.м в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, тому вона просила їх витребувати.

ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, в частині поділу автомобіля «Mazda3», зазначивши, що автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя. В частині поділу квартири та витребування документів заперечував, зазначаючи, що спірну квартиру йому купили батьки для його проживання до укладання шлюбу із ОСОБА_1 Також зазначив, що із ОСОБА_1 до укладання шлюбу разом не проживали, спільного господарства не вели. Правовстановлюючими документами на нежитлові приміщення він не заволодівав.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень цокольного поверху №№ XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 кв.м в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину наступного майна: мийку перукарську POLARIS сріблястого з чорною базою, чорною раковиною та кріслом, колір BS-106/BS-106; крісло перукарське DEMI з гідравлікою та круглою базою, колір BS-053/BS-106 в кількості 3 штуки вартістю по 1350 грн.; б'юті сервіс візок, косметологічна модель 003 - скло; підставка під ногу для педикюру з майданчиком для ванн; стілець майстра косметолога BOB на колесах, металева база середня помпа, колір сріблястий BS-11; тролес перукарський TOP MATT ЧОРНИЙ 5 ящиків з металевими колесами в кількості 2 штуки ; захисні ролети в кількості 2 штуки - в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. В решті позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_2, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. В решті позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині задоволення позову ОСОБА_2 і в частині відмови у задоволені її позовних вимог, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частина 3 статті 303 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 15 січня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (Т. 1 а.с. 59).

Згідно договору купівлі продажу нежитлових приміщень від 15 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 3980, ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення цокольного поверху №№ XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 кв.м в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 прийняла майно та сплатила за нього 145000 грн., що є еквівалентом 18128 доларів США (Т.1 а.с. 5-9).

Також в період перебування сторін у шлюбі було придбано перукарське обладнання, а саме: мийка перукарська POLARIS сріблястого з чорною базою, чорною раковиною та кріслом, колір BS-106/BS-106, вартістю - 3990 грн.; крісло перукарське DEMI з гідравлікою та круглою базою, колір BS-053/BS-106 в кількості 3 штуки вартістю по 1350 грн.; б'юті сервіс візок, косметологічна модель 003 - скло, вартістю 790 грн.; підставка під ногу для педикюру з майданчиком для ванн, вартістю 520 грн.; стілець майстра косметолога BOB на колесах, металева база середня помпа, колір сріблястий BS-11, вартістю 400грн.; тролес перукарський TOP MATT ЧОРНИЙ 5 ящиків з металевими колесами в кількості 2 штуки, вартістю по 750 грн., і захисні ролети в кількості 2 шт. загальною вартістю 2143 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 2011року, видатковою накладною №1606/18 від 16 червня 2012 року та сторонами не оспорюється (Т. 1 а.с. 10-11).

З розписки від 01 листопада 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 для придбання спірних нежитлових приміщень під салон краси, ремонт та придбання обладнання отримав від ОСОБА_5 позику в сумі 400000 грн., що еквівалентно 50000 дол. США (Т. 1 а.с. 73).

З письмових пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були досліджені у суді першої інстанції, вбачається, що кошти на придбання нежитлових приміщень, ремонту вказаних приміщень та обладнання в сумі еквівалентній 13000 дол. США (400000 руб.) та 30 000 дол. США, вони подарували особисто дочці - ОСОБА_1 для придбання салону краси, здійснення там ремонту та придбання необхідного для салону обладнання (Т. 1 а.с. 147-154).

Допитана у якості свідка ОСОБА_1 зазначила, що кошти, за які куплені нежитлові приміщення та обладнання належали лише їй, оскільки були подаровані її батьками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 При цьому зазначила, що батьки взяли кошти у кредит в Приморському відділені ВАТ «Сбербанк Росії» (батьки проживають РФ), що підтверджується довідкою №60-11-/355 від 08 серпня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_6 18 серпня 2011 року оформив кредит на суму 400000 руб., також додатково у позику взяли 30 000 дол. США. Ті обставини, що кошти на придбання нежитлових приміщень та обладнання були надані батьками ОСОБА_1, також зазначила допитана у суді у якості свідка ОСОБА_8

З довідки Приморського відділення № 8635/0224 філіалу ВАТ «Сбербанк Росії» № 60/106/221 від 07 листопада 2013 року вбачається, що 18 червня 2011 року ОСОБА_6 оформив кредит в сумі 400000 руб. на 48 місяців, кредитний договір № 124135. 18 квітня 2013 року ОСОБА_6 оформив кредит в сумі 900000 руб. на 60 місяців, кредитний договір № 221626 (а.с. 53).

З довідки Приморського відділення № 8635 ВАТ «Сбербанк Росії» за вих. № 60-110/355 від 08 серпня 2013 року вбачається, що 26 лютого 2008 року ОСОБА_6 був наданий кредит по кредитному договору № 1408-08 від 25 лютого 2008 року на суму 300000 руб. Кредит погашено у повному обсязі 18 серпня 2010 року (Т. 1 а.с. 52).

З копій довідок ВАТ АКБ «Росбанк» від 31 жовтня 2014 року, 05 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за період з 02 березня 2005 року по 04 грудня 2009 року ОСОБА_2 було перераховано 9500 доларів США, за період з 18 травня 2006 року по 20 квітня 2013 року ОСОБА_10 було перераховано 4450 доларів США та 698000 рублів (Т.2 а.с. 77-81).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 583, ОСОБА_11, ОСОБА_12 продали в рівних частках кожний, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 123-124).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірні нежитлові будівлі, перукарське обладнання та автомобіль «Mazda3» було придбано в період перебування сторін у шлюбі, проживання їх разом, ведення спільного господарства, за кошти подружжя та в інтересах сім'ї, тому є спільним сумісним майном. Відмовляючи частково в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано допустимих доказів підтверджуючих придбання нежитлових приміщень за особисті кошти. Доказів заволодіння ОСОБА_2 правовстановлюючими документами на нежитлові приміщення ОСОБА_1 не надано. Спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_2, не є спільною сумісною власністю подружжя, тому не підлягає поділу. Суд першої інстанції не вбачав підстави для визнання права власності на ? частину автомобіля за ОСОБА_2 та права власності на ? частин нежитлових приміщень і перукарського обладнання за ОСОБА_1, оскільки сторони по справі з відповідними позовами до суду не звертались.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобілю «Mazda3» та відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частин нежитлових приміщень та перукарського обладнання.

При ухвалені судового рішення судом першої інстанції не враховано п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Враховуючи позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та той факт, що сторони по справі не згодні на присудження їм грошової компенсації, жодна з сторін не зверталась з вимогами про припинення права на частку у спільному майні, є підстави для визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майна у їх спільній частковій власності

До того ж, ОСОБА_2. позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в частині поділу автомобіля «Mazda3». Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України зазначене є підставою для задоволення позову, оскільки таке визнання позовних вимог не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Що стосується інших позовних вимог, які були предметом розгляду відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку, що в цій частині суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності повторюють доводи позовної заяви яким судом першої інстанції надана належна оцінка, з якою погоджується судова колегія. Відмовляючи в задоволені позовних вимог в цій частині судом першої інстанції було врахована правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Твердження апелянта, що куплені нежитлові приміщення та обладнання належать їй на праві особистої власності, оскільки були придбані за грошові кошти отримані нею у дар від батьків, допустимими доказами не підтверджено. Судом першої інстанції вірно враховано, що свідчення свідків, заяви та довідки не є належними та допустимими доказами підтверджуючими факт дарування ОСОБА_1 коштів в сумі 400000 рублів та 30000 доларів США.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_13 не надано нотаріально посвідчений письмовий договір дарування підтверджуючий факт дарування їй коштів в сумі 400000 руб. та 30000 доларів США.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції безпідставно не вживав заходи щодо забезпечення доказів, висновків суду не спростовують. Під час судового розгляду справи письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були долучені до матеріалів справи та прийняті як письмові докази, яким була надана оцінка відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Оригінали зазначених письмових пояснень були долучені до матеріалів справи під час судового розгляду справи. Відмовляючи у задоволені клопотання про витребування доказів щодо переказу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошових коштів протягом 2000-2005 років судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права, оскільки переказ грошах коштів не підтверджує факт спільного проживання сторін у справі та не є доказом придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Що ж стосується доводів апелянта про відсутність оригіналу розписки про отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_5 позики, у зв'язку з чим суд не мав права досліджувати зазначений доказ та надавати йому оцінку, то ці доводи є безпідставними та протирічать матеріалам справи. У судовому засіданні 08 квітня 2014 року було оглянуто оригінал розписки та її копію долучено до матеріалів справи (а.с. 74-75).

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частини спірного автомобілю за ОСОБА_2 та відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частин нежитлових приміщень та перукарського обладнання.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року змінити.

Скасувати це судове рішення в частині, що стосується відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ автомобіля «Mazda3» та ОСОБА_2 про поділ нежитлових приміщень та перукарського обладнання, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на ? частину автомобіля «Mazda3», державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень цокольного поверху №№ XII, XIII, XІV, XVа, ХІІІа, загальною площею 58,1 кв.м в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину наступного майна: мийку перукарську POLARIS сріблястого з чорною базою, чорною раковиною та кріслом, колір BS-106/BS-106; крісло перукарське DEMI з гідравлікою та круглою базою, колір BS-053/BS-106 в кількості 3 штуки вартістю по 1350 грн.; б'юті сервіс візок, косметологічна модель 003 - скло; підставка під ногу для педикюру з майданчиком для ванн; стілець майстра косметолога BOB на колесах, металева база середня помпа, колір сріблястий BS-11; тролес перукарський TOP MATT ЧОРНИЙ 5 ящиків з металевими колесами в кількості 2 штуки ; захисні ролети в кількості 2 штуки - в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині це рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -