Номер провадження: 22-ц/785/5656/14
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараша А.А.

з участю секретаря Волчанського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року,- встановила:

Позивач ОСОБА_2 29.01.2014 року звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач не проявляв ніякої турботи по відношенню до доньки, не забезпечував її матеріально, а всі зароблені кошти спрямовував на особисті потреби та повністю ухилявся від виховання та матеріального забезпечення дитини, не цікавиться станом її здоров'я.

Представники відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов не визнали.

Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради залишила вирішення питання на розсуд суду.

Справу розглянуто у відсутність служби у справах дітей Одеської міської ради.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, 05.05.2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надав до суду апеляційну скаргу про його скасування з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2012 року.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька, ОСОБА_7, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 1511, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, де батьком дітей записаний відповідач.

Після розірвання шлюбу неповнолітня донька ОСОБА_7 на підставі вищевказаного рішення суду залишилась проживати з матір'ю ОСОБА_2

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі - 800 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з 14.01.2013 року /а.с.6-7/.

14.05.2013 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №520/474/13-ц, щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду /а.с.9/.

Постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 31.05.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/474/13-ц виданого 14.05.2013 року Київським районним судом м. Одеси /а.с.10/.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. п. 15, 16, 18 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

З урахуванням вказаних вимог законодавства, колегія вважає, що позивач не надала суду жодних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, не довела в чому саме полягає винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми обов'язками.

Навпаки, відповідно до висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.11.2014 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько дитини ОСОБА_3 бажає брати участь у вихованні своєї доньки, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток /а.с.169-171/.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

В матеріалах справи міститься довідка, видана Першим Київським відділом ДВС ОМУЮ про те, що ОСОБА_3 дійсно сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 відповідно до виконавчого листа № 520/474/13-ц та заборгованості не має.

Більш того, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - мати ОСОБА_3 пояснила суду, що як вона з чоловіком, так і їх син постійно намагаються бачити дитину, однак, позивач перешкоджає їм у цьому, а підставою для звернення до суду стало бажання ОСОБА_2 виїхати на постійне місце проживання до Англії.

Відповідно вимог ст.ст. 11,15 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно вимог ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За встановлених обставин, відповідно до вказаних вимог законодавства, з врахуванням бажання батька приймати активну участь у вихованні, забезпеченні духовного та фізичного розвитку своєї дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 його батьківських прав, враховуючи особу відповідача, який сплачує аліменти на утримання своєї доньки, колегія суддів вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції надано повну та об»єктивну оцінку правовідносинам, які виникли між сторонам.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення. Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржником норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як видно з матеріалів справи, суд об'єктивно оцінив зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів, відповідно до ст. 308 ЦПК України, не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

А.А.Калараш