Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Гонча рука В. П.

при секретарі Погорілій К. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Страхова компанія"Статус", третя особа ПАТ "Державний ощадний банк України" про визнання договору страхування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ "Страхова компанія"Статус", третя особа : ПАТ "Державний ощадний банк України" з вимогами про визнання недійним укладеного з ними договору добровільного комплексного страхування Договір № КС 001942 від03.12.2007 р. , в частині комплексного страхування, а саме : розділ 1, п. 1.1 де вигодонабувачем є ВАТ "Державний ощадний банк".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач з метою захисту своїх інтересів сплачувала кошти страховій компанії "Статус", і , в разі настання страхової події, розраховувала на відшкодування шкоди. А коли настала страхова подія, вияснилось, що ОСОБА_1, є неналежним позивачем та ніяких прав, щодо відшкодування шкоди не має.

Також позивач звертає увагу на те, що частина договору страхування, а саме : Розділ 1 п. 1. 1., де вказано, що вигодонабувачем є ВАТ "Державний ощадний банк України", була підписана з помилкою або страхова компанія "Статус", на думку позивача, спеціально ввела в оману, щоб у разі настання страхової події матеріальна компенсація сплачувалась партнеру ВАТ "Державний ощадний банк України".Таким чином позивачка залишилась без нічого та ще була повинна повернути кошти банку, що на думку позивачки сталось з причин її необізнаності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Статус" в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи ПАТ "Державний ощадний банк України"в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, та просив відмовити в задоволені позову.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року між ПрАТ "СК "Статус" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено Договір № 001942 добровільного комплексного страхування. Було застраховане майно - будинок АДРЕСА_1 Вишгородського району Київської області та земельна ділянка на страхову суму 276 740 грн.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 3, 4 ст. 18 Закону України "Про страхування" та ст. 983 ЦК України, факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст.215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно із положеннями ст. 219 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 2. вищезгаданої статті, у разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до положень ст. 230 ЦК України правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до пункту 2. сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно із положенням ст. 229 ЦК України у разі якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 2 цієї статті передбачено, що у разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки

Пунктом 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 998 ЦК Українидоговір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Доводи позивача про те що під час підписання договору страхування № КС 001942 від 03.12.2007 року її умисно було введено в оману не знайшли свого підтвердження так як позивач стверджує що договір проаналізувала і дійшла висновку, що жоден із пунктів договору не створює правових наслідків. Істотним значенням введення особи в оману є помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Також враховуючи той факт, що з моменту підписання оспорюваного договору пройшов досить тривалий час та позивачем не вчинено жодної дії спрямованої на виправлення, допушеної на твердження позивача помилки, суд приходить до висновку про необгрунтовність тверджень позивча.

Відповідно до ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин відсутні підстави для визнання оспорюваного договору страхування недійсним.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 207, 215, 229,230, 979, 981, 998 ЦК України, ст. ст. 15, 16, 18, 29 Закону України "Про страхування", ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224, 225 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхової компанії "Статус", третя особа Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", в особі філії - Шевченківське відділення № 5441 м. Києва про визнання договору страхування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів моменту його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя: