. справа № 482/2522/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Гажі О.П.

при секретарі судового засідання - Шведовій Я.О.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

26 грудня 2013 року позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача.

В обґрунтування свого позову, позивач зазначила, що з 28.08.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від цього шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач.

Посилаючись на те, що відповідач, після фактичного припинення шлюбних відносин, проживає від неї із сином окремо та не надає їй матеріальної і фінансової допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість так як займається підприємницькою діяльністю, позивач, на підставі ст.ст.180,183 СК України, просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 750 гривень, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову і до настання дитиною повноліття.

Позивач в судовому засіданні свій позов підтримала. Посилаючись на викладені в позові обставини і правові підстави, позивач просила суд її позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання за викликом суду не з'явився і про причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на те, що відповідач припинив підприємницьку діяльність, виключений як підприємець з Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб-підприємців, працевлаштувався і працює в СТ «Сокіл і К», де отримує зарплату, не відмовляється та не ухиляється від добровільного надання фінансового утримання своїй дитині, а тому позов вважає безпідставним, недоведеним, в зв'язку з чим в його задоволені просив відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Так, з досліджених в судовому засіданні обставин справи вбачається, що сторони з 28.08.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Їх шлюб зареєстрований ВРАЦС Новоодеського РУЮ, про що зроблено запис в книзі реєстрації шлюбів за №42.

Від цього шлюбу, сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач.

Малолітній ОСОБА_4 після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, проживає біля позивача і знаходиться на її повному утриманні.

Відповідач ОСОБА_3 проживає від дружини і дитини окремо і, як свідчать досліджені в суді обставини, між сторонами по справі відсутня домовленість щодо утримання їх спільної дитини.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повнолітня.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а при відсутності такої домоволенності, - судом.

Той з батьків, який проживає від дитини окремо може брати участь у її утриманні в грошовій і(або) у натуральній формі.

З досліджених в судовому засіданні обставин вбачається, що між сторонами по справі існує спір з приводу утримання їх спільної дитини.

При вирішенні цього спору, суд виходить з принципу змагальності сторін, відповідно до якого, кожна сторона, на підставі ст.ст.10,60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Виходячи з цього принципу змагальності сторін, суд приходить до висновку, що відповідач та його представник в судовому засіданні не довели той факт, що відповідач постійно надавав і надає матеріальну та фінансову допомогу позивачу на утримання сина.

Надане відповідачем суду платіжне доручення від 30.08.2013 року про перерахування позивачу 5000 гривень, суд не може визнати доказом надання відповідачем фінансової допомоги на утримання дитини, так як в даному документі не вказано цільове призначення цього платежу, а позивач заперечує призначення цих коштів, як допомогу на дитину, пояснюючи їх як грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду.

З досліджених в судовому засіданні обставин вбачається, що весь обов'язок по утриманню дитини несе позивачка по справі.

Тому, за таких обставин, суд, у відповідності до вимог ст.180-181 СК України, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина.

При вирішенні цього спору між сторонами, а саме щодо способу утримання та розміру аліментів, суд виходить з того, що сам факт припинення підприємницької діяльності відповідачем та його працевлаштування, на що посилався в суді представник відповідача, не являється обставинами, які звільняють відповідача від обов'язку утримувати свою дитину.

Той факт, що відповідач отримує заробітну плату, а не дохід від підприємницької діяльності, а також те, що він хворіє, відповідно до чинного сімейного законодавства також не звільняє його від цього батьківського обов'язку перед дитиною по її утриманню, але, відповідно до ст.182 СК України, являється обставиною, яка враховується судом при визначені розміру аліментів.

При визначені аліментів у твердій грошовій сумі, суд приймає до уваги той факт, що під час судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, на що в своїх позовних вимогах, посилається позивачка.

З наданих представником відповідача доказів, вбачається, що відповідач працює в СТ «Сокіл і К», яке очолює його мати, де він отримує заробітну плату.

Разом з тим, керуючись принципом диспозитивності, суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог та не може самостійно, всупереч заявленим позовним вимогам, визначити розмір аліментів в частці від заробітку(доходу) відповідача, як це передбачено ст. ст.181-183 СК України.

Тому, керуючись вимогами ст.ст.180,184 СК України, суд у межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цих позовних вимог та про стягнення аліментів та визначення їх розміру у твердій грошовій сумі.

Із врахуванням матеріального стану відповідача та стану його здоров'я, відсутність у нього інших утриманців, приймаючи до уваги вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі не 750 гривень, як просить позивач, а у розмірі 400 гривень, щомісяця, і до настання дитиною повноліття.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі 243,60 гривень судового збору.

У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 26 грудня 2013 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України, підлягають обов'язковому негайному виконанню.

На підставі ст. ст.180-184 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, проживаючого по АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 400 (чотириста) гривень, щомісячно, починаючи з 26 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволені останньої частини позовних вимог відмовити.

Розмір аліментів, визначений в твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Рішення суду про стягнення аліментів з відповідача у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: