Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/4648/14 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, відсотків та штрафних санкцій.

В обґрунтування позову зазначала, що 29.03.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики на суму 3 600 доларів США, що станом на 02.06.2014 року еквівалентно 42 759 грн. 23 коп., з терміном повернення боргу до 07.11.2013 року, що підтверджується відповідною розпискою.

До теперішнього часу відповідач борг не повернула.

Зазначає, що договором позики вони не передбачили розмір процентів, тому розмір процентів необхідно рахувати за обліковою ставкою НБУ, за час користування грошима, тобто з 29.03.2013 року по день повернення коштів, тобто по 02.06.2014 року.

Облікова ставка за цей період змінювалась, а саме: з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року - 7,5%, з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року - 7%, з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року - 6,5%, з 15.04.2014 року по теперішній час - 9,5%.

Сума відсотків за зазначені періоди , а саме: за 63 дні становить 516 грн. 62 коп., за 244 днів - 1 857 грн. 97 коп., за 48 днів - 534 грн. 19 коп. Загальна сума відсотків за період з 29.03.2013 року по 02.06.2014 рок становить 3 532 грн. 59 коп.

Загальна сума боргу з відсотками станом на 02.06.2014 року становить 46 291 грн. 82 коп.

Таким чином 3% річних від суми боргу за період з 08.11.2013 року по 02.06.2014 року становить 779 грн. 98 коп.

Розмір компенсації з врахуванням індексу інфляції з грудня 2013 року по квітень 2014 року включно становить 3 147 грн. 845 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача борг в сумі 42 759 грн. 23 коп., відсотки в сумі 3 532 грн. 59 коп., 3% річних за прострочку виплати боргу в сумі 779 грн. 98 коп., розмір компенсації з врахуванням індексу інфляції в сумі 3 147 грн. 85 коп., а всього 50 219 грн. 65 коп. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 основний борг в сумі 42 759 грн. 23 коп., проценти в сумі 3 532 грн. 59 коп., 3% річних в сумі 779 грн. 98 коп., інфляційні витрати в сумі 3 147 грн. 85 коп., а всього 50 219 грн. 65 коп.,а також 503 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або такуж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п"ятесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян і не пов"язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Судом встановлено, що 29 березня 2013 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_3 3600 доларів США, які остання зобов"язалась повернути до 07 листопада 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача(а.с.5).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Справжня правова природа укладеного договору - це договір позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у цій праві є іноземна валюта.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Визначаючи розмір неповернутої позики у сумі 583 000 грн., що підлягає стягненню з позичальника, суд правильно застосував положення ч.ч.1,2 ст. 533 ЦК України, відповідно до яких грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим, якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Отже сума, що підлягає сплаті за зобов"язанням,в такому разі визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.Статті 1049 та 1050 ЦК України встановлюють обов"язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, отже з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Основним доводом в апеляційної скарги є те, що сторони не укладали договір позики, а сума вказана в розписці є передоплатою за подальше придбання позивачем у відповідача житлового будинку, 11 по вул. Банківській в м. Запоріжжі.

Проте даний довід апеляційної скарги спростовується матеріалами справи і доказами наданими суду. Зокрема текстом розписки, з якої вбачається, що відповідач взяла у позивача 3600 доларів США, які зобов'язалася повернути до 07 листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, це випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов"язанні має право вимагати доказів того, що обов"язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред"явлення такої вимоги.

Наявність боргового документа у позивача свідчить про те, що зобов'язання не виконано.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача та його представника, висловлену в ході розгляду справи і полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

За правилами ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення еквіваленту боргу у розмірі 3600 доларів США у сумі 42759,23 грн., відсотки станом на 02.06.2014 року в сумі 3532,59 грн. та 3% річних за прострочку виплати боргу станом на 02.06.2014 року в сумі 779,98 грн., розмір компенсації з врахуванням індексу інфляції з грудня 2013 року по квітень 2014 року включно становить 3147,85 грн., а всього 50219,65 грн., суд не врахував, що сума позики бралась у іноземній валюті, а офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті -гривні, отже норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється тільки на випадки прострочення виконання грошового зобов"язання, яке визначено у договорі у гривні.

Оскільки грошове зобов"язання у договорі позики між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 було визначено у іноземній валюті, то застосування судом положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо інфляційних витрат є помилковим, в зв"язку з чим рішення в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 50219,65 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким з ОСОБА_3 підлягає стягненню сума боргу, що становить еквівалент 3600 доларів США, у розмірі 47071 грн.80 коп., з яких 42759,23 грн. сума основного боргу, відсотки станом на 02.06.2014 року в сумі 3532,59 грн. та 3% річних за прострочку виплати боргу станом на 02.06.2014 року в сумі 779,98 грн., а у задоволенні вимог ОСОБА_5 щодо застосування індексу інфляції слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду ОСОБА_5 сплатила судовий збір 503 грн. (а.с.1).

Зазначена сума є документально підтвердженою, проте позов підлягає задоволенню частково у сумі 47071 грн.80, тому і сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має бути зменшена до 471 гривни.

Керуючись ст.ст. 307,308,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2014 року в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 3247,85 гривень скасувати і в задоволенні зазначених відмовити. В зв'язку з цим рішення суду змінити, зменшивши загальну суму стягнену з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 до 47071,80 гривень, а також стягнуту з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 загальну суму судового збору зменшити до 471 гривни.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: