ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/286/14-ц
Провадження № 2/362/685/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2014 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Г.М. Лебідь-Гавенко,

при секретарі - Данильченко Т.С., Сєргєєвій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації Київської області, Васильківського районного відділу земельних ресурсів, третя особа - Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним та застосування наслідків його недійсності,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації Київської області, Васильківського районного відділу земельних ресурсів, третя особа - Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, як орган опіки та піклування, в якому просив визнати договір іпотеки недійсним та застосувати наслідки його недійсності.

Вказуючи на те, що 30 липня 2010 року між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 46 400 доларів США та договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок під № 162 загальною площею 85,9 кв.м., і незавершене будівництво з відповідними спорудами та будівлями загальною площею 320,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,1500 га, на яке, за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2011 року в цивільній справі № 2-2430/2011р., право власності набув ОСОБА_2

ОСОБА_1 вважаючи, що договір іпотеки було укладено з порушенням норм цивільного законодавства України, а саме за відсутності його згоди на передачу спірного майна в іпотеку, відсутності дозволу на об'єкт будівництва, а також без урахування факту реєстрації їх спільних із ОСОБА_3 неповнолітніх дітей в житловому будинку, що є предметом іпотеки, тобто за відсутності дозволу органу опіки та піклування, просить суд заявлений ним позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнав, вказуючи на те, що при укладенні договору іпотеки було дотримано вимог законодавства, оскільки ОСОБА_1 було надано згоду на укладення такого договору, житловий будинок було закінчено будівництвом на момент укладення спірного договору, а довідка про склад сім'ї, що була надана ОСОБА_3 до нотаріальної контори інформації про реєстрацію неповнолітніх дітей у будинку, що є предметом іпотеки, не містила, а тому вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_3, будучи належно повідомленою про день, час та місце слухання справи, 26 травня 2014 року направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, вказуючи на те, що вона дійсно не мала права передавати в іпотеку житло, в якому проживають неповнолітні діти без згоди органу опіки та піклування, а також майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя без виділення своєї частки або одержання відповідної згоди на передачу конкретно цього майна в іпотеку (а.с. 126-127).

Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Київської області, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, 21 серпня 2014 року надіслало до суду листа № 659 від 11 серпня 2014 року з проханням розглядати справу у відсутності їх представника за наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 38, 135).

Васильківський районний відділ земельних ресурсів, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення слухання справа не надіслав (а.с. 44).

Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, як орган опіки та піклування, будучи належно повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила, заяви про відкладення слухання справа не надіслала (а.с. 138).

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 21 травня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, актовий запис № 343 (а.с.14).

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про народження якого зареєстровано 02 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1095, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 23 березня 2007 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 400 (а.с. 12, 13).

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку) виконавчого комітету Глевахівської селищної ради № 1594 від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_5, 02 вересня 2003 року, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані з 2008 року в житловому будинку № АДРЕСА_1 де, окрім них, зареєстровані та проживають починаючи з 2010 року ОСОБА_3, з 2006 року - ОСОБА_7, з 2004 року - ОСОБА_8 (а.с. 15).

Факт проживання в цьому житловому будинку малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується витягом із медичної картки стаціонарного хворого № 1652/146 від 13 лютого 2013 року; довідки Глевахівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 14 серпня 2013 року; інформованими згодами та оцінкою стану здоров'я особи або дитини одним з батьків або іншими законним представником дитини на проведення щеплення або туберкулінодіагностики від 27 серпня 2013 року та від 24 січня 2014 року, а також копією будинкової книги для прописки громадян (а.с. 143-152).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області № 2-2430/2011 року від 21 листопада 2011 року, що за ухвалою Апеляйційного суду Київської області від 27 січня 2014 року № 22-ц/780/321/14 залишено без змін, встановлено, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказування, що 30 липня 2010 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В. 30 липня 2010 року, реєстровий № 1823, згідно з яким ОСОБА_3 передано 366 096 грн. без сплати відсотків щомісячно, з кінцевим терміном погашення вказаної суми боргу до 30 січня 2011 року (а.с.30-36).

У якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30 липня 2010 року укладено договір іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В., реєстровий № 1824, відповідно до якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: смт. Глеваха, Васильківського району Київської області, вулиця Комсомольска, 162, загальною площею 85,9 кв.м., та земельну ділянку, що знаходиться в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, вулиця Комсомольска, 162, загальною площею 0,1500 га, кадастровий № НОМЕР_2. При цьому, як вбачається із п. 6.11. Договору іпотеки, цей договір укладено за згодою чоловіка іпотекодавця - ОСОБА_1, яка посвідчена Бобковим О.В., приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 30 липня 2010 року за реєстровим № 1822 (а.с. 7-11, 56-58, 103).

При укладені цих правочинів ОСОБА_3 надала нотаріусу довідку (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописку) № 210 від 30 липня 2010 року виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району, в якій зазначено, що зареєстрованими за адресою АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 67).

Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 214 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права власності на яке або право користування, яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно із ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини.

Частинами 1 та 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Тобто, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" та ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

Як роз'яснено у п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено, що єдиним місце проживання малолітніх ОСОБА_5, 02 вересня 2003 року, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є житловий будинок АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, вона разом з дітьми фактично проживала в цьому будинку під час укладення спірних правочинів, іншого постійного житла батьки дітей не мають, суд дійшов висновку про те, що малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали право користування указаним житлом на момент укладення цих договорів, а ОСОБА_3 при їх укладенні діяла недобросовісно та всупереч інтересів дітей не отримала відповідний дозвіл органу опіки та піклування.

При цьому суд виходить з положень ст. 33 Конституції України, роз'яснень наданих в постановах Пленумів Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України щодо того, що відсутність реєстрації за місцем проживання особи не може бути підтвердженням відсутності у неї права користування цим жилим приміщенням.

Таким чином, договір іпотеки від 30 липня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 укладений з порушенням вимог закону, оскільки порушує права малолітніх дітей, а тому його слід визнати недійсними з підстав, передбачених ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України.

Вимога позову ОСОБА_1 щодо застосування наслідків недійсності правочину на думку суду задоволенню не підлягає через не підтвердження останнім можливості ОСОБА_3, яка на час укладення договору іпотеки не мала права на відчуження майна, повернути ОСОБА_10 у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, як це передбачено вимогами ст. 216 ЦК України та закріплено висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013 року.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 29, 203, 214, 215, 216 ЦК України, 177 СК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 64, 88, 209, 212-215, 223, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації Київської області, Васильківського районного відділу земельних ресурсів, третя особа - Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним та застосування наслідків недійсності - задовольнити частково.

Визнати договір іпотеки, укладений 30 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Бобковим О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1824 - недійсним.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2014 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко