У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 14 липня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 72 % на рік та з кінцевим строком повернення, що дорівнює строку дії кредитної картки.

Оскільки відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору, станом на 31 січня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 31 473 грн 56 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2006 року в розмірі 31 473 грн 56 коп.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 4 березня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 357 грн 25 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2014 року рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 4 березня 2014 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 233 грн 56 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та стягуючи із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 233 грн 56 коп., апеляційний суд виходив із того, що відповідно до правил користування платіжною карткою, із якими було ознайомлено відповідача, у разі порушення строку погашення кредитного ліміту нараховується підвищена процентна ставка відповідно до діючих тарифів банку, а тому оскільки наказом відповідача встановлено, що за прострочення сплати кредиту встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 72% річних, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення заборгованості з врахуванням підвищеної процентної ставки.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновки апеляційного суду не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що 14 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік (3 % на місяць) та з кінцевим строком повернення, що дорівнює строку дії кредитної картки (а. с. 13-14).

Із заяви про отримання платіжної картки від 18 липня 2006 року, підписаної ОСОБА_6 вбачається, що він ознайомлений і згодний з умовами про надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПрвиатБанк» станом на 31 січня 2012 року становить 31 473 грн 56 коп. (а. с. 4-8).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначав, що із умовами про застосування підвищеної процентної ставки (72 % річних) він не був ознайомлений, відповідно до заяви про отримання кредитної картки він був зобов'язаний сплачувати 36 % річних за користування кредитними коштами.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 статті 11 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до пункту 6.3 наявних у матеріалах справи Правил користування платіжною картою при порушені строку погашення кредитного ліміту боржнику нараховується підвищена плата відповідно до діючих тарифів банку (а. с. 9-11).

Наказом позивача від 31 серпня 2005 року № 1663 встановлено, що процентна ставка складає 3 % щомісячно (36 %річних), за прострочення - 6 % щомісячно (72 % річних) (а. с. 86).

Змінюючи рішення суду в частині стягнення відсотків за прострочення сплати кредитної заборгованості по підвищенні відсотковій ставці, апеляційний суд не врахував вимог ст. ст. 10, 57-59, 212 ЦПК України, не звернув уваги що наявні в матеріалах справи Правила користування платіжною картою не містять дати їх затвердження банком, не встановив час протягом якого вони діяли та чи саме з цими правилами було ознайомлено відповідача, а тому дійшов до передчасного висновку про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 17 421 грн 12 коп.

Враховуючи зазначене, рішення апеляційного суду не може залишатися в силі, допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко