Справа №: 615/1079/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2014 р. м. Валки
Валківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Степаненко Г. І.
при секретареві Антоненко М. Г.
представника відповідачів ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1090528,58 грн.,
10 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 490085582 від 03 вересня 2008 року заборгованість у розмірі 1090528,58 грн.
Представник позивача, що діє на підставі довіреності, подав до суду заяву, в якій просить розгляд цивільної справи проводити за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі відсутності відповідача справу розглянути в порядку заочного провадження.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, подали заяву до суду про проведення розгляду справи без їх участі з участю їх представника за довіреністю ОСОБА_1
Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем не визнав у повному обсязі та пояснив наступне:
Вищевказані дії позивач вчинив як взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами.
У забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним договором, того ж дня між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №490085582-П згідно з яким відповідач поручився за незалежне виконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором перед банком у повному обсязі.
З вересня місяця 2008 року відповідач ОСОБА_2 щомісячно виконував взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту позивачу, але у зв'язку з фінансовою кризою в державі та світі втратив можливість своєчасно повертати щомісячно позивачу кредит. За власною ініціативою 28 січня 2010 року відповідач ОСОБА_2 запропонував позивачу повернути основний кредит банку шляхом передачі банку заставне майно - автомобіль для реалізації та зарахування отриманої грошової суми на рахунок банку як погашення суми отриманого тіла Кредиту.
Відповідно до п.п.б п.7 Договору доручення від 28.01.2010 року після реалізації автомобіля повірений від банку повинен був внести грошові кошти на погашення заборгованості по тілу кредит, що встановлено абз.3 п.9.5 Кредитного Договору укладеного між сторонами:
Підписанням цього Договору Позичальник доручає Банку зараховувати кошти , сплачені на дострокове повернення кредиту, як сплату найближчого чергового платежу з повернення Кредиту, потім, після його повної сплати за рахунок достроково сплачених сум грошових коштів -наступного за ним чергового платежу з повернення Кредиту і т.д. до повної сплати відповідних платежів з виконання зобов'язань за Договором. При цьому, кошти, сплачені на дострокове повернення Кредиту не зараховуються на сплату нарахованих відсотків за відповідний період.
З дня передачі автомобіля на реалізацію та видачу повіреному банку 28.01.2010 року довіреності відповідачем та укладання Договору доручення банк до відповідача претензій не виставляв, і не вимагав погашення заборонності за кредитним договором до вересня м-ця 2011 року, більше року часу.
Відповідач ОСОБА_2 до вересня м-ця 2011 року не отримував від позивача повідомлень про те, що отриманої від реалізації предмета застави грошової суми 157 560,00 гривень не достатньо для погашення суми кредиту станом на 01квітня 2010 року, на дату реалізації переданого автомобіля - яка складала суму 127 452,17 гривень.
У вересні місяці 2011 року відповідачу надійшов лист з позовною заявою позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 196 026,12 ( сто дев'яносто шість тисяч двадцять шість грн. 12 коп.) з Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» .
Рішенням від 25 жовтня 2011 року у справі №3240-5/192/11 позов був задоволений у повному обсязі, постановлено стягнути: за кредитом - 98 189,64 грн.; по відсоткам - 24 220,13 грн.; по пені 73 616, 35 грн.

За заявою відповідача Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2012 року у справі № 6-5814/11 вищевказане рішення третейського суду було скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2012 року у справі № 22ц-518 апеляційну скаргу ПАТ « Альфа-Банк» залишено без задоволення.

З 22 лютого 2012 року по 12 серпня 2014 року, більше 2 років 6 місяців, позивач не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача та поручителя яка на його думку була створена невиконанням взятих на себе зобов'язань відповідачем ОСОБА_2 відповідно до умов кредитного договору.

Дії позивача вказують на те, що він умисно створив умови невиконання зобов'язання, а пред'явивши даний позов, нарахував відповідачам за користування кредитом відсотки на день пред'явлення позову.

Більше того, позивач застосував курс Національного банку України станом на день пред'явлення позову, який у двічі більший за курс станом на 01.04.2010 року, на день реалізації предмету застави.

Не повідомивши відповідачів про реалізацію предмета застави 01.04.2010 року до вересня місяця 2011 року, позивач тим самим створив умови, які перешкоджали належному виконанню зобов'язання відповідачами.

З вини позивача умови кредитного договору не виконані у повному обсязі станом на 01.04.2010 року, а тому позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, суд, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №490085582 від 03.09.2008 року у сумі 26275,17 дол. США, але грошову суму банком в цей же день було переоформлено в суму еквівалентну 127 452,17 гривень, згідно якого останній зобов'язується повертати кредит, виплачувати проценти, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком. З метою забезпечення зобов'язань, між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №490085582-П, згідно якого остання зобов'язується відповідати перед ними за виконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань, а також було оформлено передачу в заставу банку відповідачем автомобіля, вартість якого було встановлено сторонами в сумі 141700,00 гривень.

1

9.08.2009 р. ЗАТ «Альфа-Банк» було приведено шляхом перейменування в ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 03 червня 2014 р. умови договору не виконувались внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 1 090 528,58 грн. з яких: за кредитом -12 318,05 дол.США, що за курсом НБУ на 03.06.2014 р., складає - 145 763,27 грн., за відсотками - 7526,37 дол.США, що за курсом НБУ на дату розрахунку - 89061,84 грн., пеня - 197708,49 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2339545,26 грн.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України якщо договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання основного зобов'язання, не пред'явив вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов висновку про те, що зобов'язання за договором поруки відповідача ОСОБА_3 припинилися з 01.10.2010 року.

Відповідно до п.24 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа « Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 року, відповідно до п.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення договору поруки є недотримання банком строку звернення до суду з вимогами до поручителя.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 549 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання він сплачує (пеню) неустойку, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд враховує надані відповідачем ОСОБА_2 докази прийняття ним добровільно за згодою поручителя ОСОБА_3, за погодженням з позивачем, дій по поверненню банку залишку всієї основної суми взятого кредиту станом на 01.01.2010 року. Доказами даних дій відповідача суд вважає прийнятними: видану довіреність від 18 грудня 2009 року представнику позивача ОСОБА_7 відповідачем на право реалізації автомобіля, як предмета застави, для погашення заборгованості за кредитним договором, Договір -доручення від 28.01.2010 року, видане відповідачем ОСОБА_2 працівнику банку-позивача ОСОБА_7 на право реалізації автомобіля, внесення отриманих від реалізації грошових коштів на рахунок банку-позивача для погашення осново зобов'язання за кредитним договором та процентів за його користування, та Акт, від цього ж дня, прийому - передачі заставного майна: автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2,0 м/т НОМЕР_2 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, з пробігом 39 км .

Реалізацію заставного майна позивач повинен був, відповідно до Договору-доручення, провести після узгодження ціни реалізації з відповідачем ОСОБА_2, що не було зроблено.

Вартість заставного автомобіля відповідно до п.2.13 Кредитного Договору встановлено між сторонами за домовленістю у 141 700,00 гривень станом на 03.09.2008 року.

Реалізацію автомобіля було проведено банком 09.04.2010 року на аукціоні товарної біржі за грошову суму 157560 (сто п'ятдесят сім тисяч п'ятсот шістдесят) гривень, еквівалент 19939,87 доларів США, з яких позивач суму еквівалентну 13664,89 доларів США зарахував на погашення залишку суми основного боргу за кредитом, а с уму еквівалентну 6173,98 доларів США зарахував на погашення залишку суми нарахованих процентів за користування кредитом станом на 01.04.2010 року, яка повинна бути внесена відповідачем відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг ,який є додатком №1 до договору №490085582 від 03.09.2008 року укладеного між сторонами, - у разі щомісячного погашення кредиту.

Суд вважає дії позивача по погашенню процентів за користування кредитом, без погодження даної дії з відповідачем, вчиненими з порушенням умов п.п.2.8,3 Кредитного Договору яким урегульовано порядок повернення Кредиту та сплати процентів: повертається сума кредиту та процентів . У даному випадку основний кредит за погодженням з відповідачем ОСОБА_2 мав бути погашений у повному обсязі, для виконання основного зобов'язання по кредиту, у розмірі 157560,00 гривень, еквівалентно 19939,87 доларам США, які були отримані від реалізації заставного майна позивачем, а нараховані проценти за користування кредитом підлягали погашенню в другу чергу відповідно до п.9.5 Кредитного Договору .

Відповідно до довідки виданої відповідачу ПАТ « Альфа Банк» №б/н та без вказаної дати видачі за підписом начальника Управління автокредитування банку ОСОБА_7: згідно протоколу № 6 від 22.05.2009 року засідання підкомітету по проблемній заборгованості Кредитного Комітету Блоку РБіНК ПАТ «Альфа-банк» у випадку добровільної передачі позичальником об'єкту застави уповноваженим працівникам банку, ТОВ «Еколл», іншим компаніям, займаючись реалізацією заставного майна, несплачена пеня та штрафні санкції анулюються і не стягуються.

У цій частині позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банка» до відповідачів про стягнення пені у сумі 855 703,47 гривень - є необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованості до поданої позовної заяви станом на 01 квітня 2010 року заборгованість по основному кредиту становила суму 6144,07 доларів США, еквівалентну 49 152,56 гривень.

З огляду на вище наведене, суд вважає, що невиконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором обумовлено умислом позивача.

Дії позивача з 28.01.2010 року до подання позову до суду 12.08.2014 року вказують на те, що він умисно створював умови невиконання зобов'язання відповідачем, а пред'явивши позов, нарахував за користування кредитом, який був ним фактично виданим у гривневому виді 04.09.2008 року, шляхом перерахування на рахунок торгового підприємства як вартість автомобіля купленого відповідачем за даний кредит.

Доводи представника відповідачів є обґрунтованими, оскільки позивач реалізувавши предмет застави 01.04.2010 року, не прийняв дій по виконанню умов передбачених Договором дорученням про погашення кредиту, а першочергово зарахував частину грошової суми на погашення нарахованих відсотків, створивши заборгованість по тілу кредиту і тривалий час, до 02.09.2011 року, не повідомляв відповідача про наявність непогашеної частини кредиту, що отриманої від реалізації автомобіля грошової суми не достатньо для погашення нарахованої позивачем заборгованості.

Такі дії позивача вказують на те, що ним умисно створювалися умови невиконання зобов'язання відповідачами, а пред'явивши позов, нарахував їм за користування кредитом відсотки по день пред'явлення позову.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, позивачем не надано доказів, які підтверджують факт невиконання кредитного договору, а тому позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.526,530,549,554,610,611,612,625,1054 ЦК України, ст.ст.10,11,212,214-215,224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1090528,58 грн. а саме: за кредитом - 145763,27 грн.; по відсотках - 89061,84 грн.; пеня за останній рік - 855703,47 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 гривні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя:Степаненко Г. І.