РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ТОВ «СОС Сервіс Україна» до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «СОС Сервіс Україна» звернувся до суду з даним позовом , посилаючись на те, що 25.07.2012 відповідач на підставі укладеного сторонами договору позики № 1-2012 отримала у позику від позивача грошові кошти у сумі 300000 гр., які відповідач зобов'язувалась повернути до 15.08.2015 у відповідності до графіку погашення позики, але в порушення договірних зобов'язань за договором позику відповідачка своєчасно не повернула.

11.04.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області було прийнято рішення по справі № 369/1699/14-ц, згідно якому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СОС Сервіс Україна» стягнуто заборгованість за договором позики №1-2021 від 25.07.2012 у сумі 158352 грн., 316,70 грн. - інфляційних втрат, 3% - річних - 546,64 грн. та 1592,15грн. - судового збору.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 04.06.2014 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишив без змін.

Проте, відповідач добровільно рішення від 11.04.2014 Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/1699/14-ц не виконала.

Тому, суму 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України становить: 158 352 грн. 00 коп. (сума боргу) * 3%* 200 днів (з 01.04.2014р. по 17.10.2014р.) : 365 : 100 = 2603 грн. 05 коп.

Розрахунок з врахуванням індексу інфляції, та 158 352 грн. 00 коп.- суми боргу) * 103,3% (індекс інфляції за квітень 2014р.) = 5225 грн. 62 коп.; 158 352 грн. 00 коп. (сума боргу) * 103,8% (індекс інфляції за травень 2014р.) = 6017 грн. 38 коп.; 158 352 грн. 00 коп. (сума боргу) * 101,0% (індекс інфляції за червень 2014р.) = 1583 грн. 52 коп.; 158 352 грн. 00 коп. (сума боргу) * 100,4% (індекс інфляції за липень 2014р.) = 633 грн. 41 коп.; 158 352 грн. 00 коп. (сума боргу) * 100,8% (індекс інфляції за серпень 2014р.) = 1266 грн. 82 коп.; 158 352 грн. 00 коп. (сума боргу) * 102,9% (індекс інфляції за серпень 2014р.) = 4592 грн. 21 коп., складає: 19318 грн. 96 коп., загальна сума пені : 16698 грн. 54 коп.

Тому просив стягнути з відповідача за прострочення

виконання грошового зобов'язання за договором позики № 1-2012 від 25.07.2012 3% річних - 2603 грн. 05 коп., 19318 грн. 96 коп. - інфляційних втрат, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 16698 грн. 54 коп. та судові витрати.

В ході судових засідань позивач збільшив позовні вимоги, зазначивши що сума пені за договором позики за період з 01.10.2014 по 02.12.2014 складає 7093 грн. 30 коп. Сума процентів за договором позики за період з 18.10.2014 по 02.12.2014 складає 598, 70 грн. Сума інфляційних втрат за жовтень 2014 складає 162152 грн. 45 коп. - 158 352 грн. 00 коп. (сума боргу) = 3800 грн. 45 коп. Тому просив стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов»язання 3% річних- 3201, 75 грн., 23 119, 41 грн. - інфляційних втрат, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов»язання у розмірі 23 791, 84 грн., та судовий збір у розмірі 501 грн. 13 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач та представник її позов не визнали, оскільки у результаті незаконного звільнення відповідача з роботи їй було нанесено значних матеріальних збитків та моральної шкоди. Протягом усього 2014 року відповідач була не працевлаштована та доходи на власне та малолітню дитину утримування були відсутні. Відповідач змушена була стати на облік до Центру зайнятості.

Після поновлення на роботу у відповідача появилася потреба вчинити ряд дії спрямованих на забезпечення виконання судових рішень шляхом звернень до Виконавчої служби. У відповідності до змісту розрахункового листка за листопад 2014 рік позивачем відповідачу була нарахована сума грошових коштів у розмірі 188 813,91 гривні. Однак, такі кошти відповідачу не було видано. Натомість, позивач переказав частину грошових коштів на зарплатну банківську карту відповідача без її згоди та у супереч вимогам відповідача надати кошти, зазначені у рішенні суду, попередньо подавши до виконавчої служби заяву про накладання арешту на банківський рахунок відповідача чим позивач сприяв невиконанню рішення суду та порушення майнових прав відповідача. На даний час відповідачка працює у позивача, рішення про стягнення з неї позики виконується. Вона не виконувала рішення, оскільки державним виконавцем було накладено арешт на її грошові кошти.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що 25.07.2012 відповідач на підставі укладеного договору позики № 1-2012 від 25.07.2012 з позивачем отримала від позивача грошові кошти у сумі 300000 гр. які зобов'язувалась повернути до 15.08.2015 у відповідності до графіку погашення позики.

Відповідач в порушення договірних зобов'язань за договором, позику своєчасно не повернула, внаслідок чого 11.04.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області було прийнято рішення по справі № 369/1699/14-ц, згідно якого, стягнуто з відповідачки на користь ТОВ «СОС Сервіс Україна» заборгованість за договором позики у сумі 158352 грн., 316,70 грн. - інфляційних втрат, 3% - річних - 546,64 грн. та 1592,15грн. - судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.06.2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишено без змін.

Як стверджував представник позивача в судовому засіданні , відповідач добровільно рішення від 11.04.2014 Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/1699/14-ц не виконала.

Але, як встановлено судом позивач подав заяву про примусове виконання рішення суду 04.07.2014.

Постановою державного виконавця Чижика А.П. ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області від 09.07.2014 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, але в матеріалах справи, також в судовому засіданні не доведено, що відповідачу направлялась постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з вимогою про добровільне виконання рішення суду.

Також державним виконавцем 09.07.2014 було накладено арешт на кошти що містяться на рахунку відповідача у межах суми 160 807, 49 грн., що взагалі позбавило відповідачку можливості здійснити будь-які дії щодо виконання рішення суду.

23.07.2014 відповідач звернулася до виконавчої служби із заявою про зупинення виконання рішення Києво-Святошинського суду від 11.04.2014 та ухвали апеляційного суду від 04.06.2014 на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

21.11.2014 після подання даного позову до суду державний виконавець звертається до Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» з запитом щодо надання інформації щодо рахунку відповідачки для можливості в подальшому здійснювати стягнення коштів, що свідчить про те, що виконавчою службою проводяться заходи на виконання рішення суду.

Крім цього згідно п. 6.7. договору позики, укладеного між сторонами договір може бути достроково припинений позикодавцем за умови розірвання (припинення) трудової угоди між сторонами , при цьому позичальник зобов»язується повернути остаточну суму суму позики в день припинення трудових відносин з позикодавцем.

Згідно наказу №63/1к від 10.11.2014 на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва по справі №22-ц/796/7009/2014 від 26.06.2014 відповідача поновлено на роботі в ТОВ «СОС Сервіс Україна» на посаді заступника генерального директора з фінансової та адміністративної діяльності з 31.12.2013 .

Згідно п.2 ч.1 ст.. 32 ЗУ «про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

Згідно ст.. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів, що в даному випадку і було зроблено, та, як вбачається з повідомлення головного бухгалтера позивача від 22.12.2014, за виконавчим листом проводиться стягнення з відповідачки в розмірі 20 % від її заробітку.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Але в судовому засіданні не доведено ті умови, які дають підстави для стягнення з відповідачки штрафних санкцій за договором позики.

Представник позивача не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, не спростував тих обставин на які посилалися відповідач та представник її в обґрунтування своїх заперечень, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 625, 1050 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ТОВ «СРОС Сервіс Україна» до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором позики, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: