Провадження № 2/521/2234/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Малиновський райсуд м. Одеси

в складі: головуючого судді Роїка Д.Я.,

при секретарях: Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» про захист прав споживачів та отримання страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в порядку страхового відшкодування виплату страхового відшкодування у розмірі 77795,72 грн. Уточнивши позовні вимоги 27.10.2014 року позивач посилається на те, що 03.04.2010 року, заїхавши на автомийку по вул. Донського у м. Одеса, для мийки власного транспортного засобу, залишив комплект ключів до замку запалювання транспортного засобу адміністратору автомийки. 04.04.2010 року працівник автомийки ОСОБА_3, який здійснював мийку автомобілів, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, та скоїв дорожньо-транспортну пригоду з іншим транспортним засобом. Внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальну шкоду, транспортний засіб відновленню не підлягає. На дату скоєння ДТП, транспортний засіб позивача MAZDA 3, д/н. НОМЕР_1, був застрахований за договіром добровільного страхування від 24.04.2009 року, серії ИБ 2191094 в ЗАТ страховій компанії «АХА Україна». Так позивач просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Україна»на свою користь, матеріальну шкоду у розмірі 77795,72 грн., та судові витрати у розмірі 120 грн.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4, з'явився, позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача ЗАТ «Страхова компанія «АХА Україна»у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суду були надані вмотивовані заперечення в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на їх безпідставність та недоведеність.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 985 ЦК України, страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Відповідно до розділу 20 п. 20.14 договору добровільного страхуванні, якщо вигодонабувачем виступає банк на підставі кредитного договору або договору застави, то розмір суми відшкодування, яке сплачується вигодонабувачу, не повинен перевищувати обсягу невиконаних зобов'язань Страхувальника за кредитним договором, включаючи заборгованість за кредитом та його плату за його використання, залишок сплачується страхувальнику.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4, «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до наведених положень закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК, статтю 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.

ПАТ «Укрсиббанк» який за договором страхування є вигодонабувчем, повідомлено про відступлення права вимоги на підставі договору факторингу на користь ТОВ «Кредекс Фінанс».

Наведені обставини підтвердженні листом ПАТ «Укрсиббанка» та договором укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредекс Фінанс» № 101ДРУБ про погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 16.04.2007 року.

Квитанціями про оплату підтверджено повний розрахунок ОСОБА_1 відповідно до договору від 14 вересня 2012 року № 101ДРУБ на суму 108735,27 грн., що надає право на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.

Згідно вироку Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2010 року, справа № 1-689/2010 р., встановлені наступні обставини. 03.04.2010 року ОСОБА_1 ( власник ТЗ MAZDA-3 державний номер НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 12.04.2007 року НОМЕР_2) , разом з ОСОБА_5, який відповідно довіреності № 308533 від 16 березня 2010 року, мав право керувати транспортним засобом, заїхали на автомийку по вул. Донського у м. Одеса, для мийки автомобіля MAZDA-3. Комплект ключів до замку запалювання автомобіля MAZDA-3, , був залишений на ніч адміністратору автомийки. 04.04.2010 року ОСОБА_3, який здійснював мийку автомобілів, перебуваючись у стані алкогольного сп'яніння, незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки MAZDA-3, д/н. НОМЕР_1, та приблизно о 05 годині 00 хвилин, на перехресті проспектів Шевченко/Гагаріна у м. Одеса, керуючи викраденим транспортним засобом MAZDA-3, не впоравшись з керуванням та зіткнувся з автомобілем LEXUS GX-470 д/н. НОМЕР_3.

Відповідно до вироку Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2010 року справа № 1-689/2010 р., ОСОБА_3 засуджено за ст. 289 ч. 2 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно, що завдало значної матеріальної шкоди. Вказаний вирок суд не оскаржувався, в судовому засіданні встановлено, що винна особа відбуває покарання за скоєний злочин у Вінницький виправній колонії № 86.

Згідно ст. 61 п. 4 ЦПК України, підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 03.04.2010 року, автомобіль MAZDA 3, д/н. НОМЕР_1 було залишено на авто мийці по вул. Донського у м. Одеса на ніч. Комплект ключів до замку запалювання автомобіля MAZDA-3, був залишений на ніч адміністратору автомийки.

04.04.2010 року працівник автомийки ОСОБА_3, який здійснював мийку автомобілів, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, незаконно заволодів транспортним засобом -автомобілем марки MAZDA 3, д/н. НОМЕР_1.

04.04.2010 року біля 05:00 хвилин, на перехресті проспектів Шевченко/Гагаріна у м. Одеса, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом MAZDA 3, д/н. НОМЕР_1 не впоравшись з керуванням, зіткнувся з автомобілем LEXUS GX 470 д/н. НОМЕР_3.

Внаслідок зіткнення автомобіль MAZDA 3, номерний знак НОМЕР_1 відновленню не підлягає.

Таким чином всі вищевказані обставини, що були вставлені вироком суду та не протирічать встановленим в цьому судовому засіданні обставинам доведенню не підлягають.

Відповідно до висновку № 668 автотоварознавчого дослідження експерта ОСОБА_6, вартість ремонту транспортного засобу MAZDA 3, д/н. НОМЕР_1 складає 109 181, 74 грн. Вказане підтверджується копією розрахунку вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу.

Між ОСОБА_1 та АТ «СК «АХА Україна» був укладений договір добровільного страхування від 24.04.2009 року, серії ИБ 2191094.

Згідно відповіді СК «АХА Україна» від 06.07.2010 року вих. № 4502/12, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі відсутності правових підстав для здійснення відшкодування, а саме тому, що п. 21.2.20 договору страхування передбачені випадки, які не є страховими, а саме збитки , що виникли внаслідок добровільної передачі страхувальником комплекту ключів до замку запалення транспортного засобу будь якій особі.

Відмова СК «АХА Україна» від 06.07.2010 року у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 21.2.20 договору страхування є незаконною з наступних підстав.

Згідно п. 15.1. договору страхування, страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

Страхові ризики зазначені в п. 7 договору страхування та включають в себе: 7.1. Викрадення; 7.2. Збитки в наслідок ДТП; 7.3. Збитки внаслідок інших подій.

З урахуванням обставин справи та умов договору, суд вважає за потрібне встановити, що збитки в сенсі договору були завдані «третьою особою» - ОСОБА_7, у якого права володіти та користуватися рухомим майном позивача не виникало. Отже третя особа заволоділа транспортним засобом незаконно, за що була засуджена за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Вказане підтверджується вироком Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2010 року справа № 1-689/2010 р. Такі збитки завдані страхувальнику підпадають під визначення п. 7.3. договору страхування - «Збитки внаслідок інших подій» (15.2.3 «…, а також пошкодження або знищення (повна загибель) транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання (вказаного в п.6 Договору) внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України, …»), вони визнаються страховими та підлягають відшкодуванню страховою компанією. Вказане випливає з того, що саме ці страхові збитки є предметом домовленості по договору страхування та вказані у п. 7 договору страхування.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представником відповідача було вказано, що відповідно до умов п. 21.2.20 цей випадок не є страховим, оскільки збитки, виникли внаслідок добровільної передачі Страхувальником (водієм застрахованого транспортного засобу) основного комплекту ключів до замку запалювання транспортного засобу адміністратору авто мийки. Адміністратор в свою чергою за договором страхування визнається «будь-якою особою» або «третьою особою».

Суд вважає невірними ці доводи, оскільки передача комплекту ключів запалення адміністратору авто мийки не мала наслідкового зв'язку з настанням збитків. Так доказів вини адміністратора до настання збитків у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено та надано до суду не було.

Також не зазначено та не доведено у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України наявності причинно-наслідкового зв'язку між передачею ключа запалення транспортного засобу адміністратору та встановлених збитків заподіяних з боку ОСОБА_7

Збитки були завдані з вини іншої особи - ОСОБА_7 та знаходяться у прямому наслідковому зв'язку лише з протиправним діянням останнього, про що постановлено вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2010 року, справа № 1-689/2010 р. Особу було засуджено до відповідальності за кримінальний злочин. Тобто ОСОБА_7 не законно заволодів транспортним засобом, при цьому ОСОБА_7 також незаконно заволодів ключем запалення, який знаходився у адміністратора на авто мийці. Отже істотною в даному випадку є обставина, що збитки були завдані особою, яка не мала права на керування транспортним засобом на законних підставах та якій ключ запалення добровільно ОСОБА_1 не передавав.

Договором страхування домовленості між сторонами щодо місця та порядку зберігання транспортного засобу та ключів запалення для нього не досягнуто та не встановлено.

Отже суд вважає відмову СК «АХА Україна» від 06.07.2010 року вих. № 4502/12, з підстав п. 21.2.20 договору страхування безпідставною та незаконною.

Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про страхування».

Згідно ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 15.1. договору страхування, страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

Оцінка страхового відшкодування, а також порядок та умови виплати страхового відшкодування мали бути здійснені страховиком у відповідності до п. 17.1., 20.1., 20.2., 20.3. договору страхування від 23.04.2009 року серії ИБ 2191094.

Таким чином, суд вважає, що стався страховий випадок передбачений п. 15.2.3 договору страхування.

Позивачем в останній заяві про уточнення позовних вимог від 27.10.2014 року уточнені позовні вимоги. Так позивач просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 77795,72 грн., а також судові витрати в розмірі 120 грн.

Однак суд не може задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки позивач вирахував суму страхового відшкодування в порушення умов договору страхування. Так обґрунтовуючи суму страхового відшкодування в первісних вимогах позивач вказує, що розрахував її виходячи з суми страхового відшкодування встановленої в договорі страхування в розмірі 94872,84 грн. за вирахуванням знецінення транспортного засобу за період страхування у розмірі 15 % та франшизи у розмірі 3 %, що на його думку має скласти 77795,72 грн.

Проте такі розрахунки суперечать умовам договору страхування.

Згідно до п. 24.4. визначено, що повна загибель транспортного засобу - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70 % його дійсної вартості на момент укладення договору. У відповідності до висновку № 668 автотоварознавчого дослідження експерта ОСОБА_6, вартість ремонту транспортного засобу MAZDA 3, д/н. НОМЕР_1 складає 109181,74 грн. В той час як його ринкова вартість на момент експертної оцінки складала 113083,91 грн., а дійсна вартість на момент укладення страхового договору складала 94872,84 грн. Таким чином вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 115,746 % від вартості транспортного засобу на момент укладення договору страхування. Отже в сенсі вказаного договору страхування можна вважати, що транспортний засіб MAZDA 3, д/н. НОМЕР_1 є таким, що загинув.

Відповідно до п. 20.8. при повній загибелі транспортного засобу (п.24.4.) страхувальник має право звернутися до страховика з заявою про відмову від своїх прав на застрахований транспортний засіб на користь страховика з метою отримання страхового відшкодування в повному обсязі. Страховик в кожному конкретному випадку залишає на власний розгляд вирішення питання про прийняття відмови страхувальника від застрахованого транспортного засобу.

Питання між сторонами про прийняття залишків транспортного засобу не вирішувалось, заяву про відмову від прав на загинувший транспортний засіб позивач до страховика не подавав. У випадку знищення транспортного засобу розрахунок відшкодування збитків по договору страхування може бути здійснено лише у відповідності до п. 20.8.1 або п. 20.8.2. Так у п. 20.8.1 договору страхування йде мова про вирахування страхового відшкодування з урахуванням того, що страховик прийняв право на загинувший транспортний засіб. У п. 20.8.2 договору страхування йде мова про вирахування страхового відшкодування з урахуванням того, що страховик не прийняв право на загинувший транспортний засіб.

З урахування того, що останки автомобіля не приймалися страховиком, то розраховувати страхове відшкодування можливо лише на підставі п. 20.8.2 договору страхування.

У відповідності до п. 20.8.2 страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (п. 11 та п. 24.6 договору), вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з п. 12 договору франшизи. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») чи аналогічні аукціони) або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку). При цьому, у випадку сплати страхового платежу за договором частинами згідно п. Договору, страхове відшкодування виплачується з урахуванням умов 20.25. договору страхування.

З матеріалів справи вбачається, що вартості залишків транспортного засобу у відповідності до договору страхування до звернення позивача до суду сторони не визначали. В судовому засіданні вказана вартість визначена не була та сторони не домовились щодо її визначення або забезпечення її будь-якими доказами.

Таким чином суд не може вірно та відповідно до умов договору страхування визначити розмір страхового відшкодування за відсутності показника вартості залишків транспортного засобу. Сторонами не було надано вартості залишків транспортного засобу, які в свою чергу є необхідною складовою для визначення страхового відшкодування у відповідності до п. 20.8.2 договору страхування, а також на підтвердження розміру позовних вимог у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Суд зазначає, що розрахунок позивача без урахування показника вартості залишків транспортного засобу є невірним та таким, що протирічить умовам договору страхування та ЗУ «Про страхування».

З урахуванням того, що позивач заявив лише вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, яке він не вірно вирахував, а також вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки за відсутності показника вартості залишків транспортного засобу вони є передвчасними.

Суд вважає за доцільне роз'яснити, що відмова в задоволенні позовних вимог не перешкоджає ОСОБА_1 звертатись до суду за захистом свого порушеного права за наявності необхідної для вирішення справи інформації.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 208-209, 213-215, 218 ЦПК України, ст. 11, 991 ЦК України, Законом України «Про страхування», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Суддя: