РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-472/2014р.

17.06.2014 р. м. Новоселиця

Новоселицький районний суд, Чернівецької області у складі головуючого судді

ОСОБА_1, при секретарі Кріган Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,

- про відшкодування матеріальної шкоди, суд,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що в 2005 році він вирішив придбати автомобіль марки МАЗ 5432 у ОСОБА_4 за 5000 доларів США. На підтвердження угоди купівлі продажу авто він віддав відповідачу половину вартості 2500 доларів США, а решту грошей мав віддати після належної підготовки авто до продажу. Решта суми в 2500 доларів США віддав відповідачу у 2006 році. Факт передачі грошей не оформлявся письмово. Після сплати суми грошей він забрав автомобіль та став ним користуватися, вважав його своєю власністю.

Згодом звернувшись до Новоселицького МРЕВ для оформлення автомобіля на себе встановив, що авто перебуває в заставі у банку по кредиту якій отримав ОСОБА_5 а заставодавцем був власник авто ОСОБА_4.

Умови договору купівлі продажу автомобіля марки МАЗ5432 не були виконанні в повному обсязі тому він вважає що відповідачем порушені його права а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму понесеної матеріальної шкоди в розмірі 40000 грн..

В процесі розгляду справи по суті позивач підтримав позов з заявлених підстав але зменшив суму матеріальної шкоди яку просить стягнути з відповідача на його користь до 29325 грн., до 2500 доларів США які фактично були передані відповідачу з його власних заощаджень.

Позивач просить стягнути з відповідача суму шкоди в розмірі 29325 грн. та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач додатково суду пояснив, що автомобіль він купив у ОСОБА_4 дав останньому 2500 доларів США, та передав автомобіль для подальшого користування ОСОБА_5. Але ОСОБА_5 за згодою ОСОБА_4 поставив автомобіль в заставу у банк та отримав кредит якій використав на свій власний розсуд.

ОСОБА_4 позов не визнав в повному обсязі суду пояснив, що автомобіль він передав по дорученню ОСОБА_2 якій мав з ним розрахуватися але грошей від нього не отримав, але він дав автомобіль в оренду ОСОБА_5 якій щодня за користування автомобілем платив ОСОБА_2 орендну плату. Згодом ОСОБА_2 щоб розрахуватися з ним за автомобіль вирішив його продати ОСОБА_5 який мав отримати кредит у Банк і за отриманий кредит розрахуватися за автомобіль. Даний автомобіль був предметом застави по договору кредиту якій отримав ОСОБА_5, автомобіль ставився під заставою за згодою ОСОБА_2 якій займався разом з ОСОБА_5 його оформленням. Грошей від ОСОБА_5 він не отримав. Пояснення в міліції щодо отримання грошей в сумі 2500 доларів США надані з метою уникнення кримінального покарання. Таки пояснення дав з переляку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що він мав купити від ОСОБА_2 автомобіль марки МАЗ 5432 за 10000 доларів США, оскільки грошей не було у нього за згодою ОСОБА_2 та власника автомобіля ОСОБА_4 отримав кредит у банк. Автомобіль був поставлений у заставу як гарантія повернення кредиту. З отриманих грошей з банку він дав ОСОБА_2 2600 доларів США. Йому не відомо щоб ОСОБА_2 дав якісь гроші ОСОБА_4. За користування автомобілем він щодня сплачував ОСОБА_2 орендну плату бувало і по 500 грн.. На даний час автомобіль знаходиться у нього вдома але ОСОБА_2 забрав номера від автомобіля чим позбавив його можливості ним користуватися.

З оглянутого в судовому засіданні відмовного матеріалу по заяві ОСОБА_2 про притягнення до кримінальної відповідальності за ст..190 КК України ОСОБА_4 вбачається, що в поясненнях від 15.10.2013 року ОСОБА_4 пояснив, що він та ОСОБА_2 домовились про продаж автомобіля марки МАЗ за 5000 доларів США. ОСОБА_2 дав йому 2500 доларів США а він дав йому доручення.

З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2-933/2011 рік за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5. про стягнення боргу за договором позики та процентів за користування чужими коштами вбачається, що предметом спору за даним позовом був автомобіль марки МАЗ якій ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 за 10000 доларів США. Сторонами по даній справі була укладена мирова угода яка затверджена Новоселиць ким районним судом 10.10.2011 року. По даній угоді стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 10000 доларів США.

Суд оцінюючи надані сторонами пояснення та докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їхньому дослідженні, з врахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо з врахуванням взаємного звязку у сукупності, дійшов висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст..57 ЦПК України, Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України, Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст..60 ЦПК України, 1.Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

2.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчинити, правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мініму доходів громадян, крім правочинів передбачених ч.1 ст.206 ЦК.

Згідно з ст..210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом.

Згідно з ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії. Договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно пункту 4, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року, N 1388 ( далі Порядку) Перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАЇ. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Аналіз вищевказаних норм та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів дають підстави зробити висновок про те, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться виключно підрозділами Державтоінспекції на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, яким є копія договору - купівлі продажу, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Скасування державної реєстрації автомобіля можливо виключно підрозділами Державтоінспекції з підстав, визначених у пункті 40 Порядку.

Аналізуючи зазначені вище правові норми, докази та обставини що факт купівлі продажу автомобіля між сторонами повязується з державною реєстрацією а тому в розумінні вимог ст..210, 640, 655 ЦК України, оскільки порушені вимоги ч.3 ст.208 ЦК України та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року, N 1388, суд вважає, що договір купівлі продажу між сторонами з приводу купівлі автомобіля укладається у письмовій формі і не дотримання даної форми при його укладанні є підставою для визнання що він є не укладеним а правовідносини на які посилається позивач такі що не створюють права та обовязки для сторін.

Суд вважає, що пояснення відповідача в міліції не є доказом в розумінні ст..57 ЦПК України та ч.1 п.3 ст..208 ЦК України, які би доказували факт передачі чи отримання грошей, оскільки згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України, Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

А тому керуючись ст.ст.10,58,59,60,61,174, 208-218, ЦПК України, і на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року, N 1388, ст..203,208,210,640,655 ЦК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: