Справа № 128/4116/14-ц
РІШЕННЯ
Іменем України
21.11.2014 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Васильєвої Т.Ю.
при секретарі: Гавріловій Т.В.
за участі
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної державі, в порядку регресу,
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, уточнивши свої вимоги (а.с. 32 34) та обґрунтовуючи його тим, що 15.03.2010 року була проведена позапланова перевірка Державної екологічної інспекції у Вінницькій області військової частини НОМЕР_1 , в результаті якої було зафіксовано факт знесення насаджень в кількості 9 штук, чим заподіяно шкоду державі на суму 27 428, 78 грн.
Військовим прокурором Вінницького гарнізону 26.07.2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за даним фактом незаконної порубки дерев на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року) за відсутністю в діянні складу злочину. Крім цього, відповідача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.10.2010 року з військової частини НОМЕР_1 стягнуто 27 428, 78 грн. на відшкодування шкоди, завданої державі, та судові витрати в загальній сумі 510, 29 грн., які в період з 14.08.2013 року по 19.12.2013 року були стягнуті з рахунків військової частини. Та за результатами службового розслідування було встановлено, що колишній командир військової частини відповідач ОСОБА_4 віддав незаконний наказ капітану ОСОБА_5 на проведення робіт з рубки дерев на території військової частини, внаслідок чого було спиляно вісім беріз до ступеню припинення росту. Крім цього, відповідач ОСОБА_2 самовільно зрізав на території військової частини одне дерево, а саме черешню до ступеня припинення росту.

Позивач вважає, що відповідачі мають понести повну матеріальну відповідальність за вчинене, оскільки вчинили діяння, що має ознаки злочину, тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 завдану державі матеріальну шкоду внаслідок незаконного зрубування 8 беріз в повному обсязі та пропорційну частину судових витрат в загальній сумі 23 407, 52 грн., та стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдану державі матеріальну шкоду внаслідок незаконного зрубування 1 черешні в повному обсязі та пропорційну частину судових витрат в загальній сумі 4 531, 55 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, вказаних в уточненій позовній заяві, та додаткових поясненнях до позовної заяви (а.с. 99) та пояснив, що оскільки в порушенні кримінальної справи відносно відповідачів було відмовлено, але встановлено факт порушення, в діях відповідачів вбачаються ознаки злочину, а тому вони повинні нести повну матеріальну відповідальність, а саме відповідач ОСОБА_2 згідно чинного законодавства про працю, а саме ст. 134 КЗпП України, в тому числі як особа, що завдала шкоду не при виконанні трудових обов`язків, та відповідач ОСОБА_4 згідно Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі». Та вважає, що строк позовної давності за даними вимогами не пропущено, оскільки кошти почали стягуватись з військової частини лише в серпні 2013 року, тому вважає, що позовна давність повинна вираховуватись саме з часу реального списання коштів з рахунків військової частини, а не винесення рішення суду про стягнення коштів.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, згідно поданої суду заяви про розгляд даної справи за його відсутності (а.с. 91). В задоволенні позову просив відмовити згідно поданих письмових заперечень проти позову (а.с. 48 - 64) та доповнення до заперечення (а.с. 69 - 91), відповідно до яких вважає позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки він не відповідає вимогам ЦПК України, його заявлено позивачем з порушенням строку позовної давності, розмір завданої шкоди не доведено належними та допустимими доказами, службове розслідування було проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, про його проведення відповідача ніхто не повідомляв та не відбирав письмових пояснень, та враховуючи наявну відмову в порушенні кримінальної справи він не може нести відповідальність у повному розмірі заданої шкоди згідно п. 13 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі». Тому оскільки його вина у заподіянні шкоди державі не доведена належними та допустимим доказами, в задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з підстав відсутності повної матеріальної відповідальності у відповідача за завдану шкоду. Він дійсно незаконно зрубав черешню, але його дії були викликані необхідністю усунути існуючу небезпеку, тобто він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки дерево заважало лінії електропередач. Крім цього, вважають, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності за заявленими вимогами, оскільки про завдання шкоди йому було відомо з часу винесення рішення господарського суду про стягнення з позивача коштів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Так, дійсно згідно Акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 15.03.2010 року, який був складений Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області, на території Військової частини НОМЕР_1 був зафіксований факт знесення насаджень в кількості 9 штук різних порід, а саме 8 беріз 22.01.2010 року та 1 черешні 25.01.2010 року, без спеціального дозволу, а саме лісорубного квитка (а.с. 5).

Постановою помічника військового прокурора Вінницького гарнізону від 26.07.2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи по даному факту незаконної порубки дерев на загальну суму 27 428, 78 грн. на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року) за відсутності в діянні складу злочину, яка ніким не оскражувалась (а.с. 9).

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.10.2010 року було стягнено з Військової частини НОМЕР_1 на рахунок держави суму збитків, завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства, в сумі 27 428,78 грн. та 510, 29 грн. судових витрат (а.с. 10 12). На виконання даного рішення суду було проведено примусове списання коштів з рахунку Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 13 18).

Актом проведення додаткового службового розслідування для відшкодування шкоди заподіяної незаконним вирубуванням дерев та встановлення ступеня вини винних осіб військової частини НОМЕР_1 , затвердженим 03.07.2012 року, встановлено, що шкода державі внаслідок незаконного зрубування 8 беріз була завдана відповідачем ОСОБА_4 , оскільки саме він віддав незаконний наказ на проведення робіт з рубки дерев на території військової частини НОМЕР_1 , а шкода, завдана державі внаслідок незаконного зрубування 1 черешні була завдана відповідачем ОСОБА_2 , який самовільно зрізав дану черешню на території військової частини (а.с. 40 43). На підставі вищезазначеного Акту командиром військової частини НОМЕР_1 06.08.2012 року було винесено наказ про ознайомлення відповідачів з висновками даного Акту та довідкою про суму заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідачів, до якого наказом 21.11.2013 року було внесено відповідні зміни (а.с. 44 46).

Згідно наданого суду розрахунку сум завданої шкоди зазначено про її стягнення з відповідачів у повному обсязі, без обґрунтування щомісячного заробітку відповідачів (а.с. 92 93).

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 на час встановлення факту заподіяння шкоди був військовослужбовцем та завдана шкода пов`язана із виконанням ним службових обов`язків, відповідно при встановленні підстав для стягнення з нього коштів на відшкодування такої шкоди слід керуватися Положенням «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року.

Згідно п.п. 1, 2, 8 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Та згідно п. 13 даного Положення, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, в тому числі, у разі дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Правовідносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 щодо стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди врегульовано КЗпП України, оскільки відповідач ОСОБА_2 на час заподіяння шкоди не був військовослужбовцем.

Згідно ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності працівника встановлені ст. 134 КЗпП України, в тому числі п. 3, згідно якого працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; та п. 7 - шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків, на які посилається позивач.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скоєння особою злочину може бути підтверджено лише обвинувальним вироком суду або постановою про закриття справи за нереабілітуючими підставами.

Так, згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК).

При винесенні виправдального вироку (закритті провадження у кримінальній справі) за відсутністю складу злочину, суд, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, вправі з інших передбачених законом підстав задовольнити позов у межах повного розміру заподіяної працівником шкоди.

Як встановлено матеріалами справи, в порушенні кримінальної справи відносно відповідачів за фактом незаконної порубки дерев було відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю в діянні складу злочину, інших належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення в діях відповідачів складу злочину суду не надано, відповідно до дій відповідача ОСОБА_6 не підлягає застосуванню п. 13 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», а до дій відповідача ОСОБА_2 п. 3 ст. 134 КЗпП України, на які посилається позивач.

Та при встановленні обставин заподіяння шкоди відповідачем ОСОБА_2 суд не погоджується з позивачем про вчинення ним дій з вирубування черешні не під час виконання трудових обов`язків, оскільки як пояснив відповідач та не заперечується позивачем, ОСОБА_2 працював на посаді майстра теплогосподарства військової частини та зрубав черешню безпосередньо під лінією електропередач з метою уникнення загрози пошкодження деревом кабелю та виникнення пожежі біля приміщення котельні, та такі дії були ним вчинені в робочий час.

При цьому, згідно наданих позивачем посадових обов`язків майстра теплогосподарства, на останнього покладається забезпечення та проведення заходів по безпеці та протипожежних заходів, недопущення аварій (а.с. 101).

Інших підстав для стягнення з відповідачів завданої шкоди в повному розмірі судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Відповідно судом не встановлено підстав для застосування до відповідачів повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду, як того просить позивач, а вимог про стягнення шкоди в частині їх заробітку позивачем взагалі не заявлялось та не доводилось.

Враховуючи, що згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених позивачем вимог, в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з безпідставністю та недоведеністю заявлених позовних вимог, тому питання пропуску позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами судом не оцінюється.

Керуючись ст.ст. 1172, 1191 ЦК України, ст. 132, 134 КЗпП України, п.п. 1, 2, 8, 13 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної державі, в порядку регресу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя:

Секретар: