Справа № 310/7662/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради про вселення, зобов'язання не робити перешкод у здійсненні права користування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради про вселення, зобов'язання не робити перешкод у здійсненні права користування у якому зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 25.07.2003 року по 01.11.2011 року. Від шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_5 року народився ОСОБА_2. Їх сім'я проживала в АДРЕСА_5, яка була куплена на ім'я відповідача в період їх проживання у цивільному шлюбі. Вона була зареєстрована в спірній квартирі з 14.12.2004 року, а їх син з часу народження. Після розірвання шлюбу відповідач почав перешкоджати їй та сину проживати в квартирі, оскільки 20.08.2014 року замінив замки та вселив у квартиру чужих людей, які її у квартиру не пускають. Вона разом з дитиною змушені тимчасово проживати у родичів та знайомих. Вважала, що припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Просила вселити її та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язати відповідача не чинити їй та ОСОБА_2 перешкоди в користуванні спірною квартирою. Стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засідання позивач вимоги підтримала і пояснила суду, що вона разом з відповідачем та дітьми проживали однією сімєю у квартирі АДРЕСА_2. Після розпаду сім'ї вона залишилась проживати в цій квартирі разом з ОСОБА_2, а позивач інколи приходив у квартиру, але не проживав у ній. У період проживання вона самостійно оплачувала комунальні послуги, але за деякий період утворилась заборгованість з теплопостачання, оскільки ОСОБА_3 не платив аліменти. З 18.08.2014 року відповідач почав робити їй перешкоди в користуванні квартирою, так як вивезення холодильник, а 26.08.2014 року вона взагалі не змогла потрапити в квартиру, оскільки відповідач замінив замок на вхідних дверях. У квартирі знаходились невідомі їй особи, які пояснили, що проживають у квартирі за договором найму і відмовились відкрити двері. Все майно, що належить їй та дитині залишилось у квартирі і вона з цього часу не може його забрати. Зараз змушена проживати у сестри або подруги, оскільки у неї немає іншого житла. Просила позов задовольнити.

Представник позивача позов підтримав і пояснив суду, що позивач та відповідач уклали шлюб 25.06.2003 року. ІНФОРМАЦІЯ_5 року у них народився син. Після розірвання шлюбу 10.10.2011 року позивач та син продовжували проживати в спірній квартирі, але 20.08.2014 року ОСОБА_3 змінив замки і вони до теперішнього часу не можуть потрапити до квартири.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали.

ОСОБА_3 пояснив суду, що він та позивач з 2001 року проживали у спірній квартирі однією сімєю без реєстрації шлюбу, а у 2003 році узаконили відношення і уклали шлюб. Він у 2004 році дав свою згоду на реєстрацію позивача в квартирі. У 2008 році у них народився син. За період спільного проживання позивач неодноразово покидала квартиру і деякий час проживала в іншому місці, а потім знову поверталась. З квітня 2010 року він переїхав проживати на дачу, а позивач залишилась проживати в квартирі. Відповідач не оплачувала комунальні послуги, за квартирою не доглядала, а у 2013 році утворила нову сімю і переїхала проживати в с. Роза. 16.08.2014 року він прийшов у квартиру і побачив, що крім позивача та дітей у ній проживають сторонні люди. Він заявив вимогу, щоби сторонні особи в квартирі не проживали, оскільки комунальні платежі відповідач не оплачує, забрав холодильник і покинув квартиру. 17 чи 18 серпня 2014 року він прийшов у квартиру і побачив, що все майно з квартири вивезено, тому 18.08.2014 року замінив замки. Ключі позивачу він не дав, оскільки 20.08.2014 року вона була в квартирі, бачили що замок новий, але ключі не попросила. Крім того, він зрозумів, що позивач виїхала з квартири. Після цього позивач цілий тиждень у квартиру не з'являлась, тому він навів у ній порядок і 24.08.2014 року заселив наймачів. 28.08.2014 року в квартиру прийшла позивач і почала вимагати впустити її в квартиру і ламати замок. З приводу цього між ними виник скандал. Крім того, 11.09.2014 року йому подзвонили наймачі квартири і повідомили, що невідомі особи вибивають двері. Він приїхав і між ним, позивачем та мужчиною, що вибивав двері виникла сварка. Вважав, що син має право проживати в квартирі. Зазначив, що для нього є окрема кімната в якій знаходиться все необхідне. Заперечував проти проживання в квартирі дружини, так як у її мами є квартира і вона може в ній проживати.

Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради просив позов задовольнити.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із копії свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 25.06.2003 року (а.с.5). Від шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_5 року народився ОСОБА_2 (а.с.11). Згідно рішення суду від 10.10.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.6).

За довідкою ОСББ «Затишок» № 51 від 21.09.2014 року ОСОБА_1 проживає та зареєстрована АДРЕСА_4 Склад її сім'ї три особи: син ОСОБА_2 та колишній чоловік ОСОБА_3 (а.с.7). Реєстрація позивача в спірній квартирі підтверджується відміткою в паспорті (а.с.4).

При вирішення спору доказуванню по справі підлягають обставини які визначають правовий статус ОСОБА_1 за попереднім місцем проживання АДРЕСА_4, а саме її проживання в якості члена сім'ї власника квартири, чи в якості наймача житлового приміщення або члена сім'ї наймача, чи проживання як тимчасового жильця або на підставі договору піднайму.

Житлові відносини, які склалися між власником та особами, що проживають у АДРЕСА_4 регулюються ЖК УРСР.

Враховуючи, що на час проживання ОСОБА_1 у спірному жилому приміщенні, а саме з 01.01.2004 року направ чинність ЦК України в редакції 2003 року, тому він також регулює правовідношення, що склалися між сторонами.

Стаття 156 ЖК УРСР передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Крім того, ст. 405 ЦК України визначає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі пояснень сторін, які визнані ними та наданими доказами суд встановив, що позивач ОСОБА_1 вселилися та була зареєстрована у АДРЕСА_4 в 2001 році у встановленому законом порядку зі згоди власника квартири ОСОБА_3. Зазначене приміщення було її постійним місцем проживання. Позивач була членом сім'ї власника і вони тривалий час проживали однією сімєю. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладали угоди та встановлювали певного порядку користування спірним жилим приміщенням.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 набула право користування квартирою АДРЕСА_4

Судом встановлено, що ОСОБА_1 припинила сімейні відносини із власником квартири, але це не позбавляє її права як колишнього члена його сім'ї користування займаним приміщенням.

За ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування ним у разі його відсутності у спірному житлі без поважних причин понад один рік, але відповідачем не доведено обставини, які свідчили би про втрату ОСОБА_1 права на користування спірною квартирою.

Із постанови про закриття кримінального провадження від 10.10.2014 року видно, що 19.08.2014 року до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_3, який повідомив, що в період часу з 13 год. 18.08.2014 року по 15 год. 19.08.2014 року його дружина ОСОБА_1 з приміщення АДРЕСА_3 без його відома вивезла майно. Під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що 12.08.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виник конфлікт, в ході якого вона пішла з дому сумісно з дітьми. Після чого в період часу з 13 год. 18.08.2014 року по 15 год. 19.08.2014 року дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 без його відома вивезла з приміщення майно, яке було раніше придбане за сумісні кошти за час перебування у шлюбі (а.с.22).

Вивезення зі спірного житлового приміщення майна ОСОБА_1 та його відсутність у квартирі також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

На думку позивача вивезення ОСОБА_1 майна зі спірної квартири свідчить про те що вона втратила право на користування житловим приміщенням, але погодитися з таким неможливо, оскільки ця обставина за ст. 405 ЦК України та главою 5 ЖК УРСР не свідчить про втрату позивачем права користування житлом.

Відповідачем не доведено ту обставину, що позивач не бажає проживати в спірній квартирі, покинула її для проживання в іншому житловому приміщенні, вивезла все своє майно, а не його частину.

Разом з тим, судом встановлені обставини, які свідчать про бажання позивача проживати в спірній квартирі, але існування перешкод в цьому зі сторони відповідача. Зазначене підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та не оспорюється відповідачем, який підтвердив, що він вивіз холодильник зі спірної квартири та замінив замок на вхідних дверях.

Таким чином, судом встановлено, що у ОСОБА_1 має право на користування квартирою АДРЕСА_2 за ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР та не втратила його за ч. 2 ст. 405 ЦК України, а відповідач робить їй перешкоди, тому її вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір про вселення малолітнього ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_2, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частина 4 ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

Згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_2 проживає з мамою та знаходиться на її утриманні. За таких обставин дитина підлягає вселенню в спірне житлове приміщення разом з ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 29, 405 ЦК України, ст. 160 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_4.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя