АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-796/3231 Головуючий у 1 інстанції - Мельник А.В.
2014 рік Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2014 року

в справі за позовом ТОВ «Сервіс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказував, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та споживачами житлово-комунальних послуг. Проте, станом на 1 грудня 2012 року відповідачі не в повному обсязі проводять оплату за отримані послуги,та мають заборгованість в сумі 9 447,01 грн.,яку і позивач просив з них стягнути на свою користь .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2014 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду представник відповідачів подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити по суті нове рішення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є членами ОСББ «Софія-1», яке безпосередньо і надає їм житлово-комунальні послуги від ОСББ і договір про участь у витратах та утримання будинку та прибудинкової території з позивачем вони не укладали, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за ці послуги є безпідставними та недоведеними. Окрім цього, звертає увагу на те, що квитанції про сплату житлово-комунальних послуг надсилаються позивачем без розшифрування виду наданих послуг та без зазначення тарифів, які постійно та безпідставно підвищуються. В апеляційній скарзі представник відповідачів вказує також на те, що у відповідачів не існує заборгованості і оплата ними проводиться за належно узгодженим тарифом,встановленим раніше та сплачувалися наперед,авансом за майбутні послуги,що не заперечується законом, а тому,вважає, є помилковим висновок суду про визнання відповідачами заборгованості.

В судове засіданні суду апеляційної інстанції відповідачі та їх представник, будучи належно повідомленими, не з'явилися.

Через канцелярію Апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідачів ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи,у зв'язку з перебуванням відповідачів поза межами міста Києва та у зв'язку з їх вимогою не приймати без них участі в справі.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

З огляду на зазначені вимоги закону та у зв'язку з тим, що підтверджень поважності причин неявки в судове засідання відповідачі та їх представник не надали, колегія суддів визнала причини їх неявки в судове засідання не поважними та ухвалила продовжити розгляд справи у їх відсутності..

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог і Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року власник квартири зобов'язаний оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Софія-1». Відповідно до договору укладеного між ОСББ «Софія-1» та ТОВ «Сервіс» останнє здійснює обслуговування вищевказаного будинку та забезпечує надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території власникам квартир будинку АДРЕСА_1.

Для забезпечення мешканців будинку комунальними послугами з холодного водопостачання та водовідведення, опалення та постачання гарячої води ТОВ «Сервіс» укладено договір на постачання води та водовідведення з ПАТ «АК «Київводоканал» та договір на постачання природного газу з НАК «Нафтогаз». Надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території проводиться власними та залученими силами ТОВ «Сервіс».

Квартира відповідачів підключена до внутрішньо-будинкових мереж холодного та гарячого водопостачання, опалення, електропостачання.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Сервіс» суд виходив з їх доведеності та того, що товариство належним чином виконує свої обов'язки щодо забезпечення належного утримання житлового будинку, прибудинкової території та організації надання комунальних послуг його власникам,в той час як відповідачі оплату за отримані комунально-житлові послуги проводять не в повному обсязі, в зв'язку із чим станом на 01.12.2012 року мають заборгованість.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів не приймає доводи відповідачів про отримання послуг не від позивача, а від ОСББ «Софія-1», оскільки ці обставини у встановленому порядку ними не підтверджені та спростовуються доказами наданими позивачем. Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачі фактично користуються житлово-комунальними послугами наданими позивачем і обов'язок оплачувати їх виникло у них з моменту фактичного використання послуг.

Судом першої інстанції також не встановлено порушень з боку позивача щодо порядку повідомлень та нарахувань оплати за житлово-комунальні послуги,оскільки вони нараховані відповідачам щомісячно на підставі затверджених цін/тарифів з урахуванням показників приладів обліку або по затвердженим нормами споживання та відповідно до Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.22005 року №630, Постанови КМУ від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Перевіривши доводи та заперечення сторін суд підставно зазначив в своєму рішенні, що відповідачі мали змогу відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмовитися від користування комунальними послугами по належній їм квартирі, але такою можливістю не скористалися і скарг чи заяв з приводу неналежного надання позивачем послуг ними не подавалось. З пропозицією реструктуризувати заборгованість відповідачі також не зверталися.

Є неспроможними та такими, що не вливають на правильність висновків суду про те, що відповідачі визнавали наявність заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та сплачували послуги у розмірах, які перевищують щомісячні нарахування, доводи апеляційної скарги про сплату цих платежів на майбутнє і колегія суддів розцінює їх як намагання з боку відповідачів уникнути відповідальності за сплату заборгованості.

З огляду на викладене,доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи є безпідставними на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді