Провадження № 2/755/5419/14
"19" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Галагана В.І.,
при секретарі Савченко Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 344 000,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 444,00 грн., а всього загальною сумою 347 444 (триста сорок сім тисяч чотириста сорок чотири) гривні 00 копійок, в решті частині позову відмовлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

Представник позивачки ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивачки 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 12 892,93 грн. та індексу інфляції у розмірі 41 152,54 грн., з підстав, що містить зміст позовної заяви, та вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення щодо вказаних позовних вимог.

В судове засідання відповідачі та їхні уповноважені представники не з'явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши думку представника позивачки ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей.

Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 даної статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені коментованою статтею.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов'язань. Так, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua). Індекси інфляції також публікуються в довіднику систем інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має ураховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Крім того, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Разом з тим, судом встановлено, що при ухваленні рішення суду від 03.11.2014 року не вирішено питання в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 на її користь 3% річних за весь час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 12 892,93 грн. та інфляційних втрат у розмірі 41 152,54 грн., у зв'язку із порушенням відповідачем ОСОБА_1 виконання зобов'язання за договором позики від 07.04.2012 року, які позивачкою розраховано за період з 01.04.2013 року, тобто за минуванням тридцятиденного строку виконання зобов'язання з дня отримання позичальником вимоги про це, по 30.06.2014 року включно, та докази в обґрунтування вказаних вимог позивачки підлягали дослідженню під час судового розгляду справи.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року було встановлено відсутність підстав відповідальності відповідачки ОСОБА_3 за договором позики від 07.04.2012 року, оскільки відповідачка ОСОБА_3 не є стороною спірного договору позики, який було укладено між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_1, зміст спірного договору позики, укладеного у формі письмової розписки, не містить умов щодо його укладення саме в інтересах сім'ї позичальника ОСОБА_1 та щодо цільового використання позичених коштів саме на придбання квартири позичальником ОСОБА_1, який на час укладення цього договору перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, що, відповідно, свідчить про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження укладення відповідачем ОСОБА_1, як одним із подружжя, спірного договору позики в інтересах сім'ї, та свідчить про відсутність доказів на підтвердження факту використання відповідачем позичених коштів в інтересах сім'ї, - що виключає відповідальність відповідачки ОСОБА_3 за зобов'язаннями, які виникли між сторонами договору позики від 07.04.2012 року, в тому числі і за зобов'язаннями щодо повернення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми позики.

Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року встановлено порушення відповідачем ОСОБА_1 виконання грошового зобов'язання за договором позики від 07.02.2014 року, строк виконання якого не встановлений, тому такий строк підлягає до визначення законом протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позивачкою, як позикодавцем, вимоги про це, а саме, протягом тридцяти днів з моменту отримання боржником письмової вимоги позивачки про повернення суми позики, яку отримано відповідачем ОСОБА_1 01.03.2013 року, про що останнім власноручно написано розписку, та вказані порушення виконання зобов'язання підтверджено уповноваженим представником відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні, наслідком чого є визнання правомірною вимогу позивачки щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь заборгованості за договором позики, яка становить 344 000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ураховуючи порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного повернення суми позики протягом тридцяти днів з моменту отримання ним письмової вимоги про це, тобто з 01.03.2013 року, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивачки про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь окрім суми позики у розмірі 344 000,00 грн. також 3% річних за весь час прострочення у розмірі 12 892,93 грн. та індексу інфляції у розмірі 41 152,54 грн., що розраховано позивачкою за період з 01.04.2013 року, тобто за минуванням тридцятиденного строку виконання зобов'язання з дня отримання позичальником вимоги про це, по 30.06.2014 року включно.

З огляду на викладене, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_1 3% річних у розмірі 12 892,93 грн. та індекс інфляції у розмірі 41 152,54 грн.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 210,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 526, 625, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 88, 220 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Доповнити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 12 892,93 грн., індекс інфляції у розмірі 41 152,54 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 210,00 грн., а всього загальною сумою 54 255 (п'ятдесят чотири тисячі двісті п'ятдесят п'ять) гривень 47 копійок.

В решті частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: