Провадження № 2/582/140/14
Справа № 582/335/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2014 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яковенко Н.М.,

за участю секретаря Климась С.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Можарівської С.М.

третьої особи Ройтера Г.С.

розглянувши в відритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекультивація", третя особа: директор ТОВ "Рекультивація" Ройтер Геннадій Семенович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та визнання договору про повну матеріальну відповідальність не дійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив його задовольнити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював директором СРФ ТОВ «Рекультивація» з 14.12.2010 року. За домовленістю з керівництвом ТОВ «Рекультивація» його заробітна плата повинна була становити 5000 грн. З часу прийняття на роботу та до червня 2012 року заробітної плати ОСОБА_1 не отримував, так як директор ТОВ «Рекультивація» Ройтер Я.С. пояснив, що зарплата буде виплачуватися лише тоді, коли СФ ТОВ «Рекультивація» буде отримувати дохід. З червня 2012 року йому почали виплачувати заробітну плату в розмірі 1 600 грн., а не 5 000 грн., як було домовлено. Через вимоги позивача про сплату аробітної плати в розмірі 5000 грн, за заявою директора ТОВ «Рекультивація», відносно нього порушено ряд кримінальних проваджень. Про це він дізнався на початку серпня 2013 року, коли його викликав слідчий Сумського МВ УМВС України в Сумській області та повідомив щоб він на роботу не виходив.

В квітні 2014 року, знайомлячись з матеріалами кримінальної справи відносно себе він довідався, що наказом від 31 травня 2013 року його звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1.ст. 41 КЗпП України. Вважає, що звільнений незаконно, оскільки підстав для його звільнення не було, вина його не доведена. Крім того засідання профкому не проводилось і копію наказу йому ніхто не вручав. Копію наказу він отримав 03 квітня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, тому просить йому поновити строк для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Пояснив, що у червні 2013 року колишній директор ТОВ «Рекультивація» Ройтер Я.С. сказав, що відносно його діяльності проводиться службова перевірка і він тимчасово відсторонений від роботи. З липня 2013 року ОСОБА_1 на роботу не виходив заробітну плату не отримував.

Представник відповідача Можарівська С.М. позов не визнала у повному обсязі, надала суду письмові заперечення та пояснила, що ОСОБА_1 дійсно працював у СФ ТОВ «Рекультивація» на посаді директора. В травні 2013 року за результатами його діяльності було проведено службову перевірку та встановлено грубе порушення трудової дисципліни, за яке 31.05.2013 року його звільнено. Після звільнення з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок, заборгованості товариство перед ним не має ні по заробітній платі, ні по інших виплатах. Крім того вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, а тому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Рекультивація" у повному обсязі.

Третя особа по справі, Ройтер Г.С. позов не визнав у повному обсязі, підтримав позицію представника ТОВ «Рекультивація» та просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, і цю обставину не заперечують сторони, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекультивація» 14.12.2010 р. Зазначене підтверджується копією наказу № К/10 від 14.12.2010 р. (а.с. 8).

Відповідно до положення про СРФ ТОВ «Рекультивація» п. 3.1. метою Філії є здійснення підприємницької діяльності і отримання прибутку, а також реалізація на основі отриманого прибутку інтересів Товариства та його Учасників. П.4.5,4.7 положення визначає, що Філія веде самостійний облік господарської діяльності та формування окремого балансу, який входить до зведеного балансу Товариства. Для організації та ведення своєї діяльності Філія має право, за клопотанням Товариства відкривати поточні та інші рахунки в банківських установах. Відповідно до п.6.1 цього ж положення Філія підпорядкована у своїй фінансовій та господарській діяльності Товариству. Звіт про фінансову та господарську діяльність товариства надається філією кожного кварталу не пізніше як 15 числа місяця наступного за звітним періодом. П.6.3 передбачає, що Філія за результатами своєї діяльності самостійно розраховується з бюджетними та позабюджетними фондами та подає податкову та фінансову звітність. Згідно з розділом 7 цього ж положення управління поточною діяльністю Філії здійснюється директором Філії. Директор Філії здійснює свою діяльність у відносинах з третіми особами від імені товариства згідно довіреностей, виданих директором товариства. Директор Філії призначається і у своїй діяльності підпорядковується Директору товариства. Форми, системи та розміри оплати праці, а також режим роботи й відпочинку персоналу філії визначаються керівництвом філії за узгодженням з Товариством (п.п.7.1,7.2,7.3,7.7) (а.с. 26-29).

27 травня 2013 року ТОВ "Рекультивація" видало наказ № 27/05-2013, яким створило комісію для проведення службового розслідування діяльності директора Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація» (а.с.30).

За результатами службової перевірки складено акт службового розслідування від 31.05.2013 року, відповідно до якого встановлено грубе порушення ОСОБА_1 своїх трудових обов'язків ( а.с. 31).

Грубе порушення трудових обов'язків виразилося у незаконному, без погодження з ТОВ «Рекультивація» відкритті рахунку у ПАТ «ПолтаваБанк» та використанні частини коштів, які були отримані від контрагентів, у власних потребах, шляхом перерахування їх на корпоративну картку. Зазначені кошти не обліковувались та не вносились до бухгалтерської та податкової звітності. Крім того, ОСОБА_1 спрямував кошти в сумі 10 000 грн. з рахунку філії на корпоративну карту з поміткою на господарські потреби, але підтверджувальних документів про використання цих коштів не надав.

Як пояснила представник відповідача Можарівська С.М., ОСОБА_1 відкрив зазначений рахунок використовуючи підробне клопотання від імені ТОВ "Рекультивація", яке знаходиться матеріалах кримінальної справи, (копія його знаходиться на а.с.132) Але ТОВ "Рекультивація" дозволу ОСОБА_1 на відкриття рахунку не давало.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, бухгалтер ТОВ «Рекультивація» пояснила, що працює в товаристві бухгалтером за цивільно-правовим договором. До її обов'язків, у тому числі, входить забезпечення контролю за станом бухгалтерського та податкового обліку у філіях, правильність нарахування та сплати податків зборів та обов'язкових платежів. В січні 2013 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_1 відкрив та користується рахунком в ПАТ «ПолтаваБанк», але ніякого звіту про рух коштів по рахунку він їй не подавав. Доступу до цього рахунку у неї не було, ним міг користувався тільки ОСОБА_1 В березні 2013 року вона змогла витребувати виписку з банку про рух коштів по даному рахунку у помічника ОСОБА_1 З банківської виписки вона з'ясувала, що частина коштів з рахунку переводилася на корпоративну картку та витрачалася ОСОБА_1 у власних потребах. Після отримання виписки про ці факти вона повідомила керівництво, а в травні 2013 року в якості члена комісії здійснювала перевірку діяльності СФ ТОВ «Рекультивація». При перевірці виявилося, що ОСОБА_1 використовував кошти СФ ТОВ «Рекультивація» у власних потребах і не звітував ТОВ «Рекультивація» про їх витрачання.

На загальних зборах учасників ТОВ «Рекультивація» розглянуто акт службового розслідування та прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи організації (філіалу, представництва) (а.с.33).

Відповідно до наказу № 31/05-2013 від 31.05.2013 р. ОСОБА_1 звільнено з посади директора СФ ТОВ «Рекультивація» за п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Рекультивація» від 31.05.2013 р. (а.с.10). За наслідками службової перевірки 18.06.2013 р. за №18/06-13-2 ТОВ «Рекультивація» звернулося до Прокурора м. Суми з заявою про вчинення злочину ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ст.191 ч.2, ст. 365-1 ч.1, ст. 366 ч.1 КК України (а.с.34).

На даний час в Зарічному районному суді м. Суми розглядається кримінальне провадження №00004471 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 366 ч. 1, 191 ч.2, КК України.

Заперечуючи зазначені обставини справи ОСОБА_1 пояснював суду, що вказаний рахунок він відкрив за згодою колишнього директора ТОВ «Рекультивація» Ройтера Я.С. Але позивач документально не обгрунтував витрати з рахунку СРФ ТОВ «Рекультивація» у ПАТ "ПолтаваБанк" та не подав звіту до ТОВ «Рекультивація». В судовому засіданні позивач також ніяких доказів правомірного використання цих коштів не подав, та зазначив, що відкриття цього рахунку та використання коштів з нього ніякого відношення до його звільнення не мають і пояснювати він нічого не буде.

Відповідно до ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках: 1) одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду (п.27 ППВСУ №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Дослідивши зазначені обставини справи, суд вважає, що факт грубого порушення трудових обов'язків ОСОБА_1 мав місце Грубе порушення трудових обов'язків виразилося у незаконному, без погодження з ТОВ «Рекультивація» відкритті рахунку у ПАТ «ПолтаваБанк» та використанні частини коштів, які були отримані від контрагентів у власних потребах, шляхом перерахування їх на корпоративну картку. Зазначені кошти не обліковувались та не вносились до бухгалтерської та податкової звітності. Факт використання позивачем коштів підтверджується також випискою по рахунку у ПАТ «ПолтаваБанк», останні операції по якому були здійснені в травні 2013 року ( а.с.133-141).

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника ( ст.147-1 КЗПП України).

Відповідно до ст. 147 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Незважаючи на наявне порушення трудового законодавства позивачем, при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення власником було допущено ряд порушень порядку встановленого ст. ст.147(1),148,149 КЗпП України, а саме: порушено строки притягнення до відповідальності, письмове пояснення від ОСОБА_1 з приводу порушення трудової дисципліни витребуване не було та ОСОБА_1 не був повідомлений про дисциплінарне стягнення під розписку.

Разом з тим у даному спорі відповідач подав заяву про пропущення позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову з цих підстав.

Суд вважає, що ця заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тому у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайної) шкоди» до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством застосовується тримісячний строк позовної давності (ст. 233 КЗпП).

Дійсно, відповідач не ознайомив позивача з наказом про звільнення під розписку. Але, з пояснень відповідача встановлено, що оскільки ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав та не з'явився до м.Київ за місцем знаходження ТОВ «Рекультивація», то ТОВ «Рекультивація» не мало можливості ознайомити ОСОБА_1 з наказом про звільнення під розписку. Тому повідомлення про звільнення та пропозиція забрати трудову книжку неодноразово надсилалися ОСОБА_1, поштою за адресою його реєстрації в м. Донецьк (відповідно до копії сторінок паспорта позивача (а.с. 7) він до 20.04.2014 р. був зареєстрований в АДРЕСА_1). Зазначене підтверджується копіями листа з повідомленням про звільнення та проханням забрати трудову книжку, копіями конвертів ( а.с. 37-40).

ОСОБА_1 пояснював, що ознайомився з наказом про своє звільнення тільки 04 квітня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи. Але такі пояснення позивача є сумнівними. Так, з його ж пояснень встановлено, що з липня 2013 року він на роботу не виходив, бо керівник ТОВ «Рекультивація» повідомив його про проведення службової перевірки, крім того на початку серпня 2013 року, його викликав слідчий Сумського МВ УМВС України в Сумській області та повідомив про порушення відносно нього кримінальної справи і сказав, щоб він на роботу не виходив. ОСОБА_1 з липня 2013 до квітня 2014 на роботу не виходив, заробітної плати не отримував. Крім того, відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.12.2013 року ОСОБА_1 за період з 26.12.14-30.12.14 р.р ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження №0004471, про що свідчить його підпис (а.с. 189-190). В матеріалах кримінального провадження знаходився також і наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади директора СРФ ТОВ «Рекультивація», що підтверджується описом матеріалів кримінального провадження №0004471 том 2 (а.с. 178-179).

Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин.

Оскільки вимога про поновлення на роботі на підлягає задоволенню, то не підлягає задоволенню і вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, яка завдана незаконним звільненням.

Разом з тим вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Позивач у своїй позовній заяві та поясненнях зазначав, що його заробітна плата мала складати за домовленістю з відповідачем 5000 грн. На підтвердження своїх слів подав в судовому засіданні копію наказу про призначення заробітної плати директору Сумської районної філії у розмірі 5000 грн. на місяць (а.с.229). Оригіналу наказу для огляду не надав.

Представник відповідача та 3-тя особа по справі директор ТОВ «Рекультивація» не погодились з зазначеним позивачем розміром заробітної плати, пояснивши, що посадовий оклад директора СФ ТОВ «Рекультивація» за домовленістю між сторонами склав 2000 грн, та почав виплачуватися позивачу після отримання Сумською філією прибутку, а саме з 01.05.2012 року. Про існування наказу, копія якого надана ОСОБА_1, їм нічого не відомо.

Оскільки представник відповідача та 3-тя особа заперечують факт існування наказу про визначення заробітної плати директору СФР в розмірі 5000 грн., а оригінал наказу ОСОБА_1 суду не надав, суд не може взяти його копію до уваги в якості допустимого доказу.

Судом встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «Рекультивація» № К/10 від 14.12.2010 ОСОБА_1 призначений директором Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація» з 14.12.2010 р. Розмір заробітної плати даним наказом не обумовлено.

З пояснень позивача і відповідача встановлено , що з 14.12.2010 до 01.05.2014 заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки СФ ТОВ «Рекультивація» не мала достатніх коштів для виплати заробітної плати.

З пояснень представника позивача Можарівської С.М. та бухгалтера ТОВ «Рекультивація» ОСОБА_5, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка встановлено, що з 01.05.2012 р. ТОВ «Рекультивація» почала виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату виходячи з розміру посадового окладу, який за домовленістю сторін становив 2000 грн. Після утримання обов'язкових платежів заробітна плата позивача становила 1638,8 грн. Факт виплати заробітної плати за період з 01.05.2012 по 31.05.2013 підтверджується наданими відповідачем копіями відомостей про виплату заробітної плати (а.с.120-146). Отримання заробітної плати в такому розмірі не оспорює і позивач, про що свідчить зміст уточненої позовної заяви (а.с.181-185). Представник відповідача обґрунтовуючи розмір посадового окладу позивача, посилалася також на копію наказу СРФ ТОВ «Рекультивація» від 14.12.2010 р., в якому теж визначено розмір посадового окладу 2000 грн. Але оскільки позивач заперечував достовірність даного документу, а оригіналу його сторони суду не надали, то суд не може взяти його до уваги в якості допустимого доказу.

Про отримання позивачем заробітної плати у розмірі 2000 грн свідчить також і копія індивідуальних відомостей про застраховану особу на ім'я ОСОБА_1, відповідно до яких заробітна плата, яка обліковується для призначення пенсії складала 2000 грн. та виплачувалась з травня 2012 по червень 2013 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт)

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Стаття 29 цього ж Закону визначає, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Не зважаючи на ту обставину, що оплата праці позивача почала проводитися тільки після отримання прибутку СФ ТОВ «Рекультивація», суд приходить до висновку, що оскільки норми і гарантії оплати праці, визначені Законом України «Про оплату праці» для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіям, то при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. У будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за час роботи позивача з 14.12.2010 по 31.04.2012 в розмірі мінімальної заробітної плати, яка була законодавчо встановлена та гарантована державою у вказаний період, за кожен відпрацьований ним повністю чи частково місяць. Тобто стягненню за період з 14.12.2010 по 31.12.2010 підлягає 461 грн., за січень-березень 2011року - по 941грн. в місяць, за квітень-вересень 2011року по 960 грн. в місяць, жовтень-листопад 2011 року - по 985 грн. в місяць, за грудень 2011року - 1004 грн. в місяць, за січень-березень 2012року - по 1073 грн., і за квітень 2012 року 1094 грн. за місяць, що складає 16 331 грн.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають через їх недоведеність.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення компенсації щодо невикористаних відпусток. Позивач у позові зазначив, що він не використав щорічні відпустки за 2011, 2012 та 2013 роки. Ніякого розрахунку щодо кількості днів відпустки та суми грошової компенсації в ні позовній заяві, ні окремо позивач не подав.

З пояснень представника відповідача, показань бухгалтера ТОВ «Рекультивація» ОСОБА_5 встановлено, що заборгованості по виплаті компенсації за невикористану відпустку перед ОСОБА_1 не має. При його звільненні йому було виплачено компенсацію у повному розмірі за період з 14.12.2010 року по час звільнення 31.05.2013 р. в розмірі 3 988 грн., що підтверджується відомостями про виплату (а.с. 145-146 ).

Не підлягає також задоволенню вимога позивача про визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність.

Обґрунтовуючи в необхідності розгляду цієї вимоги позивач у позові зазначив, що ТОВ «Рекультивація» пред'являє йому претензії майнового характеру. У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність необхідне йому в якості доказу відсутності його вини у заподіяних збитках при розгляді кримінальної справи відносно нього за заявою ТОВ «Рекультивація».

Статтею 135-1 КЗпП України передбачена можливість укладення письмових договорів про повну матеріальну відповідальність підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Умов чи підстав для визнання недійсними цієї категорії договорів КЗпП України не містить.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135 1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що питання юридичної сили договору про повну матеріальну відповідальність може бути вирішено лише при розгляді питання про стягнення з працівника шкоди, заподіяної підприємству, установі організації при виконанні трудових обов'язків та впливає на розмір відшкодування.

Оскільки ТОВ «Рекультивація» позовних вимог до ОСОБА_1 про покладання на нього матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації на підставі договору про повну матеріальну відповідальність від 26 грудня 2011 року в порядку, передбаченому чинним законодавством про працю не пред'являло, то суд вважає що позивач обрав неправильний спосіб захисту свого права, а тому його вимога про визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність не може бути розглянута в даній цивільній справі.

Відповідно до п.1, ч.1, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на суму 16 337 грн., то з відповідача необхідно стягнути судовий збір у мінімально встановленому у законодавстві розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 84, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекультивація" (м. Київ, вул. Лебедєва-Кумача,5 оф.510, р/р №3008 у ПАТ ВТБ Банк в м. Києві, МФО 321767 ІПН 04) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 337 (шістнадцять тисяч триста тридцять сім ) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекультивація" (м. Київ вул. Лебедєва-Кумача,5 оф.510, р/р № 3008 у ПАТ ВТБ Банк в м. Києві, МФО 321767 ІПН 04) на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В інший частині позовних вимог відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: Н. М. Яковенко