Справа № 1326/2-269/11 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/2976/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження №22- ц/783/213/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представників ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа П»ята Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання, усунення від права на спадкування, визнання права власності на майно, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа П»ята Львівська нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, за позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про визнання права на спадщину, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа -П»ята Львівська державна нотаріально контора про визнання права власності на спадкове майно. З посиланням на ст. 1258, 1263, 1266, 1269, 1270 ЦК України просила визнати за нею право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_10, а саме квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її двоюрідний брат ОСОБА_10. У встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності за законом після смерті ОСОБА_10 їй було відмовлено, оскільки існувало рішення суду про встановлення факту проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_10

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа П»ята Львівська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування. Заявою від 27 січня 2010 року позовні вимоги уточнив та з посиланням на ч.5 ст. 1224, ст. 1246 ЦК України просив встановити факт його проживання з ОСОБА_10 однією сім»єю з 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 - часу відкриття спадщини, усунути від права на спадкування ОСОБА_5, як таку, що ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_10, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, визнати за ним право власності на майно - квартиру АДРЕСА_1.

У червні 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_2 та просили визнати за ними право на спадщину за законом на підставі спадкування за правом представлення, за померлим ОСОБА_10, а саме - квартиру АДРЕСА_1 і майно, що в ній знаходиться, усунути від спадкування ОСОБА_2, як особу, що не має права на спадщину.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадщину та позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 з участю 3-ї особи П»ята Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно об»єднані в одне провадження.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа П»ята Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання, усунення від права на спадкування, визнання права власності на майно відмовлено за безпідставністю.

У задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про визнання права на спадщину відмовлено за безпідставністю.

Позов ОСОБА_5 задоволено та визнано за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 51 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.

Рішення суду від 25 квітня 2013 року оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, як особа, яка участі розгляді у справі не брала та вважає, що даним рішенням порушуються його права.

Додаткове рішення від 9 серпня 2013 року оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 25 квітня 2013 року ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 Свої вимоги мотивує тим, що суд безпідставно критично оцінив покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - сина позивачки ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15 з його боку, як такі, що є суперечливими і поклав в основу рішення покази свідків зі сторони ОСОБА_5 та третіх осіб. Зазначає, що ОСОБА_5, яка є двоюрідною сестрою, як і інші родичі ОСОБА_10 не цікавились його життям та станом здоров»я, ніколи не провідували, не спілкувались, не допомагали,а тому не мають морального права претендувати на спадщину.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення від 9 серпня 2013 року ОСОБА_2 зазначає, що про розгляд справи його не було повідомлено, і як наслідок слухання відбулось у його відсутність. Вказує на те, що документів, які б підтверджували судові витрати понесені ОСОБА_5, він не отримував. Крім цього ст. 81 ЦПК України «Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи» виключено Законом України «Про судовий збір», №3674-VI від 08.07.2011 року. Просить додаткове рішення скасувати.

ОСОБА_8 вважає рішення частково незаконним, оскільки суд не з»ясував важливих обставин справи і порушив норми матеріального та процесуального права, а саме судовим рішенням порушено його права як єдиного спадкоємця АДРЕСА_1. Зазначає, що його мати ОСОБА_16 є двоюрідною сестрою ОСОБА_10, який помер за чотири місяці до її смерті, такою ж двоюрідною сестрою є ОСОБА_5 Згідно з чинним законодавством, мати будучи живою на день смерті двоюрідного брата ОСОБА_10, визнається законом спадкоємцем за правом представлення. Згідно ч.ч.1,2 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за законом або заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг ї прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини (крім обов'язкової частки), переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Тобто перехід права за спадковою трансмісією можливий лише у випадку смерті спадкоємця після відкриття спадщини, за умови, що такий спадкоємець не встиг прийняти спадщину.

Згідно ч.4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри закликаються до спадкування за правом представлення тієї частини спадщини, яка б належала за законом тітці, дядькові спадкодавця, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, мати ОСОБА_16 (двоюрідна сетра ОСОБА_10) померла ІНФОРМАЦІЯ_7, не встигнувши прийняти спадщину. Тому вважає, саме йому за правом спадкової трансмісії належить успадкувати кв. АДРЕСА_1, враховуючи, що він до дня смерті ОСОБА_16 постійно проживав та був прописаний за її адресою. А тому не повинен був подавати заяву до нотконтори.

Окрім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували про смерть ОСОБА_17 у 1994 році, а тому його дочка ОСОБА_5 не може претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_10 за правом представлення замість нього.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про визнання за ним, ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2014 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відмовою від апеляційної скарги.

При розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 доводи такої підтримав.

ОСОБА_8 за день до судового засідання повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю з'явитись в судове засідання за станом здоров»я.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності апелянта ОСОБА_8

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на рішення до задоволення не підлягають, апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_10 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, що стверджується реєстраційним посвідченням Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 22 грудня 1992 року, яке видане на підставі довідки від 01.12.1992 року житлового кооперативу №76 у м. Львові про сплату пайового внеску.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1.

Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1. Заповіту спадкодавець не залишив.

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись 5 червня 2009 року ОСОБА_2, 16 червня 2009 року ОСОБА_9 та ОСОБА_4, 4 липня 2009 року ОСОБА_5.

ОСОБА_2 звертаючись до суду 7 жовтня 2009 року зазначав, що є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживав із спадкодавцем ОСОБА_10 однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Тобто, кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем. Отже визначальним є поняття сім'ї.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», викладених у абзацах 1 та 4 пункту 21, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сукупність наданих позивачем доказів (показання свідків, товарних чеків та інших доказів, даних з місця проживання та реєстрації) не дають підстав для висновку, що ОСОБА_2 проживав однією сім»єю з ОСОБА_10 не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

За відсутності встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини у особи, яка бажає вступити в спадкові права, не виникає права на спадкування як спадкоємця четвертої черги.

Ч. 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтвом був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, поданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував такої, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи забезпечувати підтримку та допомогу спадкодавцеві.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_10 помер у віці 73 роки. Він отримував пенсію, до ІНФОРМАЦІЯ_6 був парохом парафії в с. Вислобоки, Кам»янка-Бузького району, міг самостійно себе забезпечити, не потребував сторонньої допомоги.

З медичної документації вбачається, що ОСОБА_10 ніколи не перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні та за допомогою до лікарів поліклініки за медичною допомогою за останні чотири роки життя не звертався. Зазначене стверджується довідками 2-ої міської поліклініки №1100 від 01.12.2009 року та №790 від 30.05.2011 року.

Таким чином, медичною документацію не підтверджений факт того, що ОСОБА_10 взагалі перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а для усунення від права спадкування за законом необхідно довести не тільки факт знаходження у такому стані, а й перебування в безпорадному стані тривалий час. Належними та допустимими доказами факт безпорадного стану спадкодавця позивачем ОСОБА_2 не доведений.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Судом встановлено, що у ОСОБА_10 спадкоємців першої та другої черги за законом не було.

Спадкоємцями третьої черги за законом в силу ст. 1263 ЦК України є рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст. 1265 ЦК у п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно із ч. 4 ст. 1266 ЦК двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як встановлено судом, рідним дядьком ОСОБА_10 був ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер у 1994 році, батько ОСОБА_5 /позивачки/.

Згідно архівної довідки №М-32 від 09.07.2009 року у фонді 201 «Греко-католицька митрополича консисторія, м. Львів» у метричній книзі с. Карів Рава-Руського повіту Львівського воєводства виявлено записи про народження: ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2, с. Карів, його батько ОСОБА_10, син ОСОБА_19 та ОСОБА_20, мати ОСОБА_21, дочка ОСОБА_22 та ОСОБА_27; ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, хрещений 17.02.1900 року, с. Карів, його батько ОСОБА_10 та ОСОБА_20, мати ОСОБА_21, дочка ОСОБА_22 та ОСОБА_27.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_23 від 24.04.1953 року НОМЕР_2, батьком являється ОСОБА_17, рідний брат батька спадкодавця ОСОБА_10.

ОСОБА_23, після укладення 13.04.1971 року шлюбу отримала прізвище ОСОБА_23.

Таким чином судом установлено, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_17 - рідного дядька ОСОБА_10, який би мав право на спадкування за законом третьої черги. Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є двоюрідними братами спадкодавця ОСОБА_10 Викладені обставини визнали сторони. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав передбачених законом для задоволення позову ОСОБА_5, визнавши за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, встановивши, що вона усуває від права спадкування ОСОБА_4 та ОСОБА_9, як родичка ближчого ступеня споріднення.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Матеріалами справи встановлено, що за подання позовної заяви ОСОБА_5 сплатила судовий збір в сумі 51 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Враховуючи ту обставину, що спір носить виключно майновий характер, судовий збір повинен бути сплачений у відповідності до п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Як убачається з матеріалів справи, вартість спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 становить 22 989 грн., відповідно 1% становитиме 229,89 грн.

За таких обставин до стягнення з ОСОБА_2 на користь держави, окрім стягнутих на користь ОСОБА_5 51 грн. підлягає різниця між 1% вартості майна та 51 грн. в сумі 178 грн. 89 коп.

За наведених обставин додаткове рішення підлягає зміні в частині стягнення судових витрат.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_8 являється сином ОСОБА_24, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, проживала по АДРЕСА_3 - двоюрідної сестри ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, та відповідно онуком ОСОБА_25, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 - рідної тітки ОСОБА_10.

Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст. 1266 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Місце проживання ОСОБА_16 було зареєстровано по день смерті в квартирі АДРЕСА_3, за якою зареєстрований і апелянт ОСОБА_8

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_10 та ОСОБА_24 спільно не проживали та були зареєстровані за різними адресами, тому спадкоємець була зобов'язана в разі прийняття спадщини звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Аналогічно необхідно було і ОСОБА_8 звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в разі прийняття спадщини за спадковою трансмісією. Тому мотиви апеляційної скарги ОСОБА_8, що він до дня смерті ОСОБА_16 постійно проживав та був зареєстрований за її адресою, і відповідно не повинен був подавати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини є безпідставними та спростовується вищенаведеним.

Матеріалами справи встановлено, що спадкоємець ОСОБА_16 не встигла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_10 - двоюрідного брата, шляхом подання відповідно до положень частини 1 ст. 1269 ЦУ України заяви до нотаріальної контори.

З огляду на перехід відповідно до положень ст. 1276 ЦК України права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_24 до її спадкоємців сина ОСОБА_8, останній в порядку спадкової трансмісії у сенсі положень статей 1268, 1269 ЦК України спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_16, яка за життя не встигла її прийняти - не прийняв. Доказів, які стверджували протилежне ОСОБА_8, при перегляді судового рішення за його апеляційною скаргою не надав.

Мотиви апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували про смерть ОСОБА_17 до смерті ОСОБА_10, а тому його дочка ОСОБА_5 не може претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_10 за правом представлення замість нього, висновків суду не спростовує, оскільки факт смерті батька ОСОБА_5 - ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_5, до відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_10 в 2009 році не оспорювався та визнався сторонами. Викладені обставини ствердив ОСОБА_4 і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 висновків суд також не спростовують.

Керуючись ст.307, ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року відхилити. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2013 року задовольнити частково. Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2013 року змінити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 178,89 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б.Струс

Н.Л.Шумська