У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою по АДРЕСА_2 шляхом демонтажу та перенесення її паркану на межу їхніх земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 1 008 кв. м по АДРЕСА_2. Відповідач є користувачем суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 за власною ініціативою встановила паркан не на межі земельних ділянок сторін, чим змінила конфігурації земельних ділянок та зайняла частину його земельної ділянки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2013 року позов задоволено. Усунено ОСОБА_3 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 1008 кв. м по АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати та перенести паркан на 4,2 м у напрямку своєї земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до межі, зазначеної у графічному додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 травня 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що конфігурацію межі земельних ділянок змінено та є можливість її відновлення за технічними документами 1991 року за варіантом експертизи № 125-036 від 31 травня 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що відсутня можливість відновити фасадні межі земельних ділянок сторін відповідно до їх попередніх розмірів згідно із висновком додаткової судової будівельно - технічної експертизи. Позивач не довів, що розмір фасадної сторони його земельної ділянки зменшився за рахунок захоплення її відповідачем.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 28 травня 1991 року, укладеного з ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, реєстровий № 1-2469.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Матвіївської селищної ради народних депутатів від 18 лютого 1991 року № 52 «Про закріплення територій за домоволодіннями, наданні земельних ділянок у тимчасове користування» за землекористувачем по АДРЕСА_2 було закріплено земельну ділянку площею 1 008 кв. м. у тимчасове користування. Згідно із висновком про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою від 2 лютого 1991 року здійснено реєстрацію за ОСОБА_5 зазначеної земельної ділянки.

Станом на 23 січня 1991 року земельна ділянка АДРЕСА_2 мала такі лінійні розміри: фасадна межа - 16 м, права бокова межа - 64 м, ліва бокова межа - 64 м, задня торцева межа - 15,5 м.

ОСОБА_4 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 542.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Матвіївської селищної ради народних депутатів від 29 квітня 1994 року № 105 «Про відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8», землекористувачу ОСОБА_8 додатково до наявної в неї земельної ділянки площею 600 кв. м відведено в постійне користування земельну ділянку площею 674 кв. м з вільного фонду прилеглої до земельної ділянки. Загальна площа ділянки за зазначеною адресою становила 1274 кв. м.

Станом на 14 квітня 1993 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 мала такі лінійні розміри: фасадна межа - 19, 9 м, права бокова ломана межа - 65,9 м, ліва бокова ломана межа - 61,1 м, задня торцева межа - 16,85 м.

Висновком судової будівельно - технічної експертизи від 31 травня 2013 року № 125-036 зміщення межі суміжною землекористування земельних ділянок по АДРЕСА_1 у сторону земельної ділянки по АДРЕСА_2 у фасадній частині на ширину 4,2 м довжиною 18,98 м з порушенням первісної конфігурації земельної ділянки АДРЕСА_1, оскільки за відомостями технічного паспорту Матвіївського міського Бюро технічної інвентаризації на земельну ділянку по АДРЕСА_2, межа суміжного землекористування між зазначеними земельними ділянками проходила по прямій перпендикулярній прямій відносно до фасадної межі ділянки.

Фактична площа земельної ділянки № 31 по АДРЕСА_1 становить 996,0 кв.м., що на 12,0 кв.м. менше від площі 1008,0 кв.м., закріпленої за домоволодінням згідно із рішенням ради від 18 лютого 1991 року.

Фактична площа земельної ділянки № 33 по АДРЕСА_1 на час дослідження становить 1174,0 кв.м.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року № 125-028 поновленню межі за цим варіантом перешкоджають будівлі (старої забудови), які розташовані на земельній ділянці № 33 по АДРЕСА_1. Так, за цим варіантом межа буде проходити безпосередньо через прибудову літ. «а»; на відстані 0,87 м від зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А»; на відстані 0,75 м від зовнішньої стіни будівлі сараю літ. «В», у зв'язку з чим будуть порушені п. 3.25* Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», при цьому зовнішня фасадна стіна будівлі літ. «Е» - сарай буде знаходитись на земельній ділянці № 31 по АДРЕСА_1, тому відновити фасадні межі земельних ділянок № 31 та № 33 по АДРЕСА_1 відповідно до їх попередніх розмірів неможливо.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, на якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 не доведено, що розмір фасадної межі його земельної ділянки зменшився саме за рахунок захоплення її ОСОБА_4, оскільки фактичний розмір фасадної межі земельної ділянки відповідача - 19,13 м не відповідає розміру, зазначеному в технічних документах - 19,9 м. Відстань від житлового будинку відповідача до спільної межі, за технічними документами 1993 року складала 7,6 м, зараз цей розмір складає 6,96 м, тобто на 0,64 м менше.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка згідно із ст. 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із розмірів лінійних меж житлових будинків і не взяв до уваги, що межа між суміжними користувачами земельних ділянок проходить не по лінії фасаду, відповідно до висновків обох експертиз права бокова межа на момент дослідження є межею суміжного землекористування, а відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 травня 2013 року межа суміжного землекористування між земельними ділянками № 31 і № 33 по АДРЕСА_1 проходила по прямій лінії, перпендикулярній до фасадної межі ділянки.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України не з'ясував, чи були встановлені координати меж земельних ділянок на місцевості, чи первинна межа між земельними ділянками була встановлена із прив'язкою до координат на місцевості, не спростував твердження позивача про самовільне перенесення паркану відповідачем стосовно межі суміжного землекористування.

Апеляційний суд належним чином не спростував висновки суду першої інстанції щодо можливості усунення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою відповідно до графічного додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 травня 2013 року, не з'ясував, чи існували зазначені в додатковій судовій будівельно-технічній експертизі від 22 квітня 2014 року будівлі станом на 1991 - 1993 роки, чи є на них правовстановлюючі документи, що має значення для правильного вирішення спору.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник

5

6-24773св14 Категорія:

Головуючий у суді І інстанції: Тішко Д.А.,

Доповідач: Олійник А.С.