Справа № 202/7407/14-ц
№2/0202/4530/2014
08 вересня 2014 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: Бєсєди Г.В.
при секретарі: Подгородному П.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -
До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовної заявою до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором на туристичне обслуговування та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування поданої заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 25 жовтня 2013 року було укладено договір № 501 «Про надання туристичних послуг». Вартість туристичних послуг на момент укладення договору складала 15 200,00 гривень. Нею, відповідно до п. 2.2 договору було здійснено повну оплату вартості туристичних послуг у розмірі 15 200,00 грн. 10 червня 2014 року вона звернулась із заявою від 06.06.2014 року до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, в якій зазначила, що згідно з п. 1.2 договору, туристична подорож повинна була розпочатися 02.08.2014 року, однак з огляду на нестабільну політичну ситуацію в регіоні відпочинку і неможливістю прогнозувати можливі варіанти розвитку подій на момент заїзду до пансіонату «Валок», вважає необхідним і доцільним відмовитися від подорожі. Позивач наголошувала, що вона не заперечую проти сплати туроператору передбачених договором штрафних санкцій та документально підтверджених витрат, та просила повернути їй в готівковому виді грошові кошти в сумі 15 200,00 гривень з урахуванням санкцій, передбачених п. 5.2 договору в семиденний строк з дня пред'явлення даної вимоги. Дана заява була отримана 10.06.2014 року відповідачем особисто, про що нею було зроблено запис на її примірнику заяви. Проте, в поверненні грошових коштів їй було відмовлено з посиланням на ту обставину, що внесені нею кошти були витрачені на розвиток інфраструктури пансіонату «Валок». Їй було запропоновано перенести свій відпочинок на 2015 рік. На теперішній час відповідачем гроші не повернуто та це змусило її звернутися за захистом своїх прав. Вважає, що з дня отримання фізичною особою підприємцем її заяви про відмову від подорожі, а саме з 10.06.2014 року у відповідача виникло грошове зобов'язання щодо повернення їй грошових коштів у розмірі 14 700,00 грн., з терміном виконання до 18.06.2014 року. Оскільки останній день семиденного строку для повернення їй грошових коштів у сумі 14 700,00 грн. у відповідності до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України сплинув 17.06.2014 року, вважає з відповідача на її користь мають бути стягнуті основна сума внесених нею грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, починаючи з 18.06.2014 року. Також зазначила, що через те, що відповідачка своєчасно не повернула їй грошові кошти, їй були спричинені душевні страждання, які виразилися в тому, що вона нервувала через неповернення грошових коштів, змушена була витрачати свій особистий час на неодноразове відвідування офісу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та написання заяв, позовної заяви аби захистити свої права як споживача. Окрім того, вона була позбавлена можливості планувати відпочинок своєї родини, оскільки не мала змоги повернути істотну для неї грошову суму. У зв'язку з цим її звичний життєвий лад був порушений, організація життя за таких умов потребувала від неї додаткових зусиль. Просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість туристичних послуг в сумі 14 700 грн., три проценти річних в сумі 18 грн. 12 коп., інфляційних витрат 558 грн. 60 коп., а всього 15 276 грн. 72 коп., а також в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 3 000 грн., а судові витрати просила покласти на відповідача.
В судове засідання зявився позивач, підтвердив викладені в позовній заяві обставини, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала, в звязку з чим, суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму, спрямованої на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров'я, на безпечне для життя і здоров'я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей, визначені в Законі України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року № 324/95-ВР.
Відповідно до частини першою, другою статті 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо чи через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його.
Між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 25 жовтня 2013 року укладено договір про надання туристичних послуг, згідно з пунктом 1 якого предметом договору є надання туристичних послуг, а саме: відпочинку на Азовському морі в пансіонаті «Валок» з 02 серпня 2014 року по 24 серпня 2014 року; зазначена кількість туристів 5 осіб (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7В.).
Згідно з пунктом 2.1 договору, вартість туристичних послуг на момент укладення договору складала 15 200,00 гривень.
Як встановлено судом, позивачем було здійснено повну оплату вартості туристичних послуг у розмірі 15 200,00 (п'ятнадцять тисяч двісті) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.10.2013 року.
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частиною 10 статті 20 Закону України «Про туризм» встановлено, що турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов'язаних з відмовою.
Пунктом 3.4.4 договору про надання туристичних послуг від 25 жовтня 2013 року також закріплено, що турист має право відмовитися від виконання даного договору до початку надання туристичних послуг за умови компенсації турагенту понесених ним витрат в період організації обумовлених раніше послуг, до письмового повідомлення туристом про такий намір.
Згідно з пунктом 5.1 договору, турист може анулювати подорож (відмовитись від заброньованих туристичних послуг) в будь-який час до початку обслуговування, повідомив турагента про свою відмову у письмовій формі. Датою анулювання подорожі і путівки вважається дата отримання турагентом відповідної заяви від туриста.
Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України. Згідно цієї правової норми зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до п. 5.2 договору у разі відмови від подорожі (путівки) турагент застосовує до туриста наступні штрафні санкції: незалежно від строків відмови утримується вартість послуг з бронювання у розмірі 100,00 гривень з кожного заявленого туриста.
Враховуючи те, що кількість туристів визначена в п. 1.2 договору складає пять осіб (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_7В.), розмір штрафних санкцій у відповідності до п. 5.2 складає 500,00 грн.
Отже, сума коштів, яка підлягає поверненню позивачу у зв'язку з відмовою від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі складає 14 700,00 гривень.
Однак, будь-яких коштів фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 позивачу не було повернуто.
Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з абз. 9 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про туризм» турист має право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежною виконання умов договору.
Статтею 33 Закону України «Про туризм» суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивачем фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 06 червня 2014 року була направлена вимога про повернення грошових коштів в сумі 15 200 грн. з врахування санкцій в семиденний строк, та 10 червня 2014 року останньою дана вимога була отримана.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення вартості туристичних послуг, інфляційних витрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими, проведений розрахунок здійснений у відповідності до вимог законодавства та відповідно в цій частині позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Враховуючи зазначені вище положення закону, вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3 000 грн., оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що в результаті неправомірних дій відповідача, позивач ОСОБА_1 зазнала моральні страждання, які виразились в душевних хвилюваннях у звязку з неповерненням грошових коштів відповідачем, які призвели до втрати можливості вести звичайний спосіб життя, порушили плани на відпочинок та викликали необхідність докладати певних зусиль для відновлення своїх прав.
Вирішуючи питання при ухваленні рішення про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що на виконання приписів Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору, утім на виконання ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 224, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість туристичних послуг в сумі 14 700 (чотирнадцять тисяч сімсот) грн., три проценти річних в сумі 18 (вісімнадцять) грн. 12 (дванадцять) коп.. , інфляційних витрат 558 (пятсот пятдесят вісім) грн. 60 (шістдесят) коп., а всього 15 276 (пятнадцять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 72 (сімдесят дві) коп.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.
Рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Г.В. Бєсєда