Справа № 202/8467/14-ц
23 грудня 2014 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Пугач Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить суд позбавити відповідача права користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою.
В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 23.05.2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1» в м. Дніпропетровську. На підставі цього договору він став власником зазначеної квартири.
В п. 5 ч. 6 договору сторони обумовили, що продавець разом з членами своєї родини зобов'язується звільнити відчужувану квартиру та знятися з реєстраційного обліку до 23.06.2014 року. Але, на момент пред'явлення позову у квартирі залишився зареєстрованим відповідач, який не виконує взятих на себе зобов'язань та не знятий з реєстраційного обліку.
Враховуючи, що відповідач добровільно не знімається з реєстрації за адресою квартири, його місце проживання невідоме, він змушений звернутися до суду із вимогами про позбавлення відповідача права на користування житловим приміщенням у його квартирі та зняття відповідача з реєстрації.
В судове засідання позивач та (або) його представник не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання. 11.11.2014 року позивач надав через канцелярію суду письмову заяву у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду.
Відповідач повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, але до суду не з'явився, про причини неявки суд не сповістив.
Від третіх осіб на адресу суду надійшли письмові заяви про можливість розгляду і вирішення справи без їхньої участі. Заперечень проти позову не надано.
Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
23 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1» в м. Дніпропетровську. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1649 (а.с. 6-7).
З 23.05.2014 року за позивачем зареєстровано право власності на вищевказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчать відомості з витягу (а.с. 8).
У спірній квартирі з 20 жовтня 1995 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується копією його паспорта громадянина України (а.с. 12) та копією довідки житлової організації (а.с. 17).
Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але доказів того, що він у ній не мешкає, а також доказів того, що його речей у квартирі немає, в судове засідання надано не було.
Разом із тим, позивачем не заявлено позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю.
Також, в судовому засіданні не встановлено, з яких саме підстав відповідач був зареєстрований у квартирі.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи бути обмеженим у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З огляду на ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки перехід права власності на спірну квартиру не може вважатися єдиною і окремою підставою для позбавлення відповідача права користування спірною квартирою.
Щодо скасування реєстрації відповідача за зазначеною адресою, то слід зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому такі позовні вимоги задоволенню також не підлягають.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити .
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Д.С. Шклярук