Справа № 442/261/14 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/6572/14 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

У відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу по договору позики в розмірі 66 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.07.2014 року становить 775 500 грн. та 34 000 тисячі гривень - всього 809 500 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що під час ухвалення рішення судом порушено норми процесуального права, а саме щодо викликів в судове засідання, оскільки жодного разу ні вона, ні її представник не отримували повістки.

Стверджує, що жодних коштів у ОСОБА_3 вона не позичала та не підтримувала з ОСОБА_3 стосунків у вересні 2008 року.

Оглянувши розписки від 06.09.2008 року та від 25.09.2008 року вважає, що підписи на них та рукописний текст виконаний не нею особисто, а іншою особою з наслідуванням її почерку, а відтак є всі підстави для призначення судової почеркознавчої експертизи. Зазначає, що мала намір заявити в суді клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи саме двох розписок від 06.09.2008 року та від 25.09.2008 року, однак суд призначив експертизу щодо всіх розписок, що унеможливило провести оплату через збільшення її вартості.

Вказує, що у спірних розписках не вказано хто у кого позичав гроші та не міститься зобов"язань щодо їх повернення, крім цього, не вказана точна дата позики.

Дані розписки не містять істотних умов договору позики і не можуть свідчити, що сторони уклали договір позики.

Щодо розписок від 01.01.2012 року, 11.11.2013 року та від 01.02.2013 року такі визнала до судового спору та кошти повернула. Уточнила, що за розпискою від 11.11.2013 року сума позики складала 2400 грн., а не 24 000 грн., як зазначає позивач у позові, однак остання не повернула їй розписки, оскільки вони були у добрих відносинах на той момент.

Вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, а тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося.

В судове засідання через канцелярію суду представник позивачки ОСОБА_3- ОСОБА_5 та представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 представили клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги з підстав укладення мирової угоди між сторонами.

Колегією суддів клопотання представників сторін відхилено, оскільки укладення мирової угоди згідно норм цивільно-процесуального законодавства та Закону України "Про виконавче провадження" допускається на стадії виконання судового рішення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.01.2012 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 гроші в сумі 60 000 доларів США, які зобов"язалася повернути до 01.09.2012 року.

01.02.2013 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 10 000 гривень, які зобов"язувалася повернути до 25.04.2013 року.

11.11.2013 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 24 000 грн., які зобов"язувалася повернути до грудня 2013 року.

06.09.2008 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 4 000 доларів США.

25.09.2008 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 2 000 доларів США.

На підтвердження своїх домовленостей відповідачка ОСОБА_2 в кожному окремому випадку надавала ОСОБА_3 розписки, якими підтверджувала факт позики та реальне її виконання - отримання грошей, які зобов"язувалася повернути ( а.с. 7,8,9, 22, 23).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.509 ЦК України з часу укладення договору позики, отримання відповідачкою грошей та надання позикодавцеві розписки про отримання грошей відповідачкою, між сторонами виникли зобов"язальні відносини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд підставно виходив із вимог ст.610 ЦК України, яка зазначає, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання ( неналежне виконання).

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Стаття 308 ЦПК України зазначає, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вище зазначене та те, що відповідачка ОСОБА_2 погоджується на укладення мирової угоди, а відтак визнає позов ОСОБА_3 то слідує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді : А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин