Провадження № 2/263/12/2014
УХВАЛА

18 березня 2014 року. м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Кулика С.В

при секретарі Антоненко К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої пошкодженням здоровя в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача. В позові вказав, що в результат дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18.07.2008 року о 22-00 годині з вини водія ОСОБА_3В, який на той час перебував у трудових відносинах з відповідачем йому були завдані тілесні ушкодження, небезпечні в момент їх спричинення для здоровя. Вказані ушкодження призвели до втрати здоровя та працездатності. Йому були проведені 4 операції , в наслідок яких частина берцової кістки була видалена. Ліва нога стала менше за вдовжки на 12 см оскільки частина стопи відрізана. Відповідач у добровільному порядку не бажає вирішити спірне питання, тому він вимушений звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Під час розгляду справи уточнив позовні вимоги. Просить суд стягнути з відповідача на його користь частину заробітку втраченого ним в наслідок стійкої втрати професійної та загальної працездатності за період з 01.03.2012 року по 01.04.2013 року в розмірі 13 276 грн.. Зобовязати відповідача сплачувати довічно суму в розмірі 60 % мінімальної заробітної плати в Україні у звязку в стійкою втратою професійної та загальної втрати працездатності, крім того для соціальної реабілітації забезпечити позивача засобом пересування шляхом придбання у власність та передачі в користування спеціального легкового автомобілю з ручним керуванням в комплектації для водіїв з пошкодженою лівою ногою; виплачувати шляхом перерахування на рахунок позивача для експлуатації спеціального легкового автомобілю з ручним керуванням на придбання палива 142 грн. та на ремонт та проведення технічного обслуговування 94 грн. рівними частками двічі на рік в березні за перше, а у вересні за друге півріччя відповідного року з дня їх призначення; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

27.05.2013 року по вказаній справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 339 від 25.10.2013 року проведеної відділенням судово-медичної експертизи УОЗ в Донецькій області. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було заподіяно поєднана травма тіла у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки із зміщенням, з ушкодженням судинно-нервового пучка, відкритого перелому правого наколінника, закритого перелому лівого наколінника, закритого перелому 8-9 ребер ліворуч, забитої рани підборіддя, удар головного мозку. У ОСОБА_1 в звязку з отриманою при ДТП 18.07.2008 року травмою, є наслідки у вигляді вадної кукси переднього відділу лівої стопи з явищами пананкилоза, зрощеного переламу з укороченням до 12 см., лівої стегнової кістки, посттравматичного деформуючого остеоартрозу лівого колінного суглоба з больовим синдромом, розгинальної контрактури лівого колінного суглоба, кісткового анкілозу лівого гомілковостопного суглоба з еквинусной установкою стопи, зрощеного перелому правого наколінника, посттравматичного остеоартрозу правого колінного суглоба, порушення функцій ходьби 2-3 ступеню. У звязку з наявними наслідками вказаної травми, у гр. ОСОБА_1 нині має місце втрата загальної працездатності на 60%, згідно інструкції №2 «Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи « від 1986 року і втрата професійної працездатності на 60 % згідно п. 10.4 додатків до «Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ №6 від 17.01.1995 року.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 437 від 25.10.2013 року, відповідно до Додатків до «Правил «Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ №6 від 17.01.1995 року, при визначенні ступеня втрати професійної працездатності у кожному конкретному випадку слід враховувати виразність порушень функції організму, при відсутності органа - ступінь компенсації втрачених функцій, здатність потерпілого виконувати в тому чи іншому ступені роботу за основною професією або роботу таку саму за кваліфікацією і оплатою, включаючи можливість виконувати роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за своєю професією або близькою за кваліфікацією. Слід враховувати можливість перекваліфікації, перевивчення і набуття нової спеціальності (для осіб віком до 40-45 років), згідно п.10.4 Додатків до "Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово- медичної експертизи", затверджених Наказом № 6 МЗ України від 17.01.1995 року - При можливості потерпілим виконувати роботу за своєю професією, але в меншому обсязі чи зі зниженням кваліфікації та зарплати або якщо він втратив професію, але може виконувати роботу за іншою професією більш низької кваліфікації і яка нижче оплачується, встановлюється від 25% до 60% втрати професійної працездатности (залежно від ступеня зниження обсягу роботи, кваліфікації і зарплати) і таким чином, у гр-на ОСОБА_1 в теперішній час має місце втрата професійної працездатності на 60% (шістьдесят).

В судовому засіданні представником відповідача заявлене клопотання про призначення по справі повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої доручити фахівцям ГУ СМЕ МОЗ України, оскільки в склад комісії по проведеним експертизам працівниками відділення СМЕ УОЗ в Донецькій області, було включено головного травматолога ГУОЗ ДОА доцента кафедри травматології та ортопедії ДонНМУ, кандидата медичних наук ОСОБА_4, який відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року не є судово-медичним експертом. Його не внесено у відповідний реєстр судових експертів та він не є працівником спеціалізованої експертної установи, якій було доручено проведення експертизи. Тому відповідно до вимог вказаного закону він не мав можливості підписувати відповідні експертні висновки. Зазначила, що при проведенні експертизи комісія керувалась «Правилами проведення комісійних судово-медичних експертиз» в бюро судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ від 17.01.1995 року №6 та «Інстуркцією про проведення судово-медичної експертизи», затвердженою наказом МОЗ №6 від 17.01.1995 року, проте вказані нормативні акти носять силу підзаконних нормативних актів та суперечать Закону України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року, (надалі Закон) в який вносились відповідні зміни, вже в 2003-2004 роках тобто пізніше ніж були прийняті вказані підзаконні акти. Вони не відображають внесених у Закон відповідних змін. Наголосила, що Закон має вищу силу ніж підзаконні нормативні акти. Член комісії ОСОБА_4 не відповідав сукупності ознак визначених для судового експерта відповідним Законом, а тому не мав можливості підписувати висновки комісійної судово-медичної експертизи. Тому підписані ОСОБА_4 висновки не можна сприймати як доказ. Крім того інший член комісія ОСОБА_5 проводив раніше експертні дослідження стосовно ОСОБА_1 по кримінальній справі, по якій ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку було визнано потерпілим. Тому у нього вже склалась відповідне враження, щодо тілесних ушкоджень позивача, та у відповідача є сумніви,щодо незаангажованості експерта. Представник відповідача наголосила, що на її думку є дивним той факт, що при проведенні комісійної-судово-медичної експертизи по цій справі в склад комісії знову увійшов ОСОБА_5 не дивлячись на те, що в Донецькому бюро судово-медичної експертизи працює багато інших експертів. Комісія експертів провели огляд потерпілого ОСОБА_1, але в порушення ст. 5 ЦПК України не забезпечили участь в проведенні експертизи відповідача. У висновках проведених комісійних експертиз, №339 та №437 від 25.10.2013 року, не дивлячись на те, що вони призначені по цивільній справі зазначено, що експертні дослідження провадились по кримінальному провадженню. У висновках експертиз було визначено права та обовязки експерта, які передбачені ст. 69-70 КПК України, а не ЦПК України, хоча вони мають певні розбіжності. Також експертами при проведенні експертизи була застосована Інструкція №2 «Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи» від 1986 року, без посилання на її обовязкові реквізити, без посилання на джерело її отримання та на чинність на день проведення експертиз. Крім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була встановлена 3 група інвалідності безстроково в той час, як в висновках експертиз була зазначена 2 група інвалідності та безпідставно не внесено відомості, щодо наявності у ОСОБА_1 3 групи інвалідності. В судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_5 вказав, що при визначенні стійкої втрати працездатності у ОСОБА_1 на рівні 60 % він керувався «Критеріями встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеню стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя повязане з виконанням трудових обовязків» затверджених наказом МОЗ від 05.06.2012 року № 420 вказавши, що зазначений в них відсоток за кожне захворювання чи травму підлягає складенню. При цьому судово-медичний експерт не послався на правові підстави для застосування зазначених критеріїв оцінки втрати працездатності при ушкодженні здоровя в звязку з виконанням трудових обовязків, до ушкодження здоровя при побутовій травмі. Таким чином вважає, що висновки проведених комісійних судово-медичних експертиз є необґрунтованими, такими що суперечать іншим матеріалам справи та викликають сумніви у їх правильності. Тому просить призначити повторну комісійну судово-медичну експерту проведення якої доручити експертам ГУ Судово-медичних експертиз МОЗ України.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявленого клопотання, вважав, висновки проведених експертиз обґрунтованими та належними. Представник позивача в судовому засіданні також заперечував проти задоволення заявленого клопотання вважав його безпідставним. Зазначив, що представник відповідача перекручує норми Закону України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону організація науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності та організаційно-управлінські засади діяльності державних спеціалізованих установ покладаються на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади. Правилами проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ від 17.01.1995 року №6 та «Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи», зазначено, що у склад комісії можуть входити не тільки експерти, а й відповідні наукові фахівці консультанти. Таким фахівцем і був ОСОБА_4 Тому є безпідставними посилання представника відповідача в цій частині, що він не мав права приймати участь в проведенні експертиз. Вважає, що відповідні підзаконні акти, якими керувались експерти при проведенні експертизи, було прийняті на підставі Закону України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року та не суперечать йому. Доповнення у зазначений закон вносились у 2000-х роках, та не стосуються цього питання. Вважає, що судово-медичний експерт ОСОБА_5, дав обґрунтовані пояснення з приводу проведених експертиз. Інші доводи представника відповідача не є підставами для призначення відповідної повторної експертизи.

Вислухавши сторони, суд приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню, підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі та з приводу яких у сторін та інших осіб, які приймають участь в справі, виникає спір.

Згідно ст. 66 ЦПК України, висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Проаналізувавши доводи представника відповідача, суд приходить до висновку, що оскільки вказані в експертному висновку, нормативно-правові акти, якими керувалась комісія при проведенні експертиз, зокрема «Правила проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи», затвердженої наказом МОЗ від 17.01.1995 року № 6 та «Інструкція про проведення судово-медичної експертизи», затверджена наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 року, на час проведення відповідних експертиз та сьогоднішній час продовжують діяти, вони є зареєстровані у встановленому порядку експертна комісія мала змогу ними користуватися. Вказаними нормативно-правовими актами передбачена можливість долучення фахівця в конкретній галузі медицини для надання методичної допомоги при проведенні експертизи. Тому посилання представника відповідача в цій частині, суд вважає безпідставними. З приводу посилань представника відповідача про те, що експертами не було внесено у відповідні експертні висновки данні про наявність у позивача ОСОБА_1 третьої групи інвалідності, суд вважає, що ці ствердження не відповідають дійсності, оскільки в описових частинах висновків експертиз № 339 та № 437 містяться відповідні данні.

Стосовно участі при проведенні відповідних комісійних експертиз судово-медичного експерта ОСОБА_5 суду не представлено будь-яких доказів того, що експерт був якимось чином зацікавлений в результатах проведення експертизи. Однак при цьому, суд враховує, що саме цей експерт вже неодноразово приймав участь в проведенні відповідних експертиз, зокрема й по встановленню стійкої втрати працездатності стосовно ОСОБА_1 по матеріалам інших справ. При вивченні висновків комісійних судово-медичних експертиз № 339 та № 437 від 25.10.2013 року встановленні чисельні описки при їх складанні. Так зокрема не дивлячись на те, що вказані експертні дослідження провадились по цивільній справі і були призначені за ухвалою суду, з висновків експертиз вбачається, що експерти провадили експертизи по кримінальному провадженню, та зобовязались не розголошувати даних досудового слідства. Згідно висновків проведених експертиз їм було розяснені права передбачені КПК України, а не ЦПК України. З тексту висновків експертиз вбачаються описки дат прийняття відповідних нормативно-правових документі, якими керувались експерти, зокрема при відповіді на поставлені питання. Крім того з висновків експертиз та з усних пояснень експерта ОСОБА_5 вбачається, що при визначенні розміру втрати працездатності було використані «Критерії встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеню стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків», затверджених наказом МОЗ від 05.06.2012 року № 420, проте не обґрунтовано застосування вказаних критеріїв у разі спричинення травми за іншими підставами. З урахуванням наведеного висновки проведених комісійних судово-медичних експертиз № 339 та № 437 викликають сумніви. Враховуючи, що в позовних вимогах йдеться про стягнення грошової компенсації з відповідача на користь позивача довічно, для правильного вирішення спору необхідні спеціальні пізнання, клопотання слід задовольнити та з метою обєктивності та усунення будь-яких сумнівів призначити по справі повторну комісійну судово-медичну експертизу проведення якої доручити експертам Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 143, 144, 202 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити у справі судово медичну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання:

1) Яка ступень стійкої втрати загальної працездатності ОСОБА_1?

2) Яка ступень стійкої втрати професійної працездатності ОСОБА_1В?

3) Визначити ступень втрати ОСОБА_1 працездатності щодо спеціальності збірника-монтажника та водія.

Проведення експертизи доручити Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України, (01021, м. Київ, вул. Грошевського, б. 7), попередивши експерта про кримінальну відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку і відмову від дачі висновку згідно ст. ст. 384, 385 КК України.

Направити експертам медичні документи. ОСОБА_1

Оплату за проведення експертизи покласти на ОСОБА_2, що мешкає за адресою: м. Маріуполь, вул. Шевченко б. 17, кв. 19

Провадження по справі зупинити до отримання висновку експертизи.

Суддя С.В.Кулик