АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Пищиди М.М., Дерев'янка О.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року по справі за поданням Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 липня 2014 року відмовлено у задоволенні подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2

В апеляційній скарзі Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції просить скасувати ухвалу суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявленого подання, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що на виконанні в Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-909, виданого 10 квітня 2003 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття, починаючи стягнення з 01 квітня 2003 року.

Посилаючись на вимоги ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377 1 ЦПК України, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд вказав, що заявником не було надано належних доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань.

За таких обставин, подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції суд не задовольнив.

Не можуть підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставини у справі та вимоги законодавства.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадку, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

А ч. 2 цієї ж статті передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Оскільки державним виконавцем не надано доказів того, що державною виконавчою службою приймались всі допустимі та належні заходи для стягнення суми боргу, передбачені законом України «Про виконавче провадження», а тому висновок суду не суперечить фактичним обставинам у справі та вимогам законодавства.

В матеріалах справи відсутні відомості про виконання всіх необхідних дій щодо виявлення майна, доходів боржника, на яке можливо звернути стягнення. Також відсутні відповідні докази, які б свідчили про намір боржника виїхати за межі України.

Державною виконавчою службою не приймались міри для притягнення боржника до відповідальності.

За змістом ч. 2 ст. 3771 ЦПК України при вирішенні цього питання за поданням державного виконавця, саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчогопровадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, державний виконавець повинен довести, що особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань є підставою для відмови у задоволенні подання.

Тому висновки суду не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3771 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для залишення судового рішення без змін, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 312,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна із моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді: