У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тячівського районного суду від 9 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явило до ОСОБА_1 позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що за відповідачем станом на 22 квітня 2014 року рахується заборгованість за кредитним договором, укладеним між ними у 2006 році, в сумі 12 138,22 доларів США. Дане грошове зобов'язання було забезпечено належною відповідачу квартирою АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та усіх осіб, які з ним проживають, із спірної квартири.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити його вимоги. Вказує на те, що висновки суду про те, що до даних правовідносин підлягає застосуванню ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» матеріалами справи не доведені.

Колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі обставини та факти.

5 червня 2006 року позивач та відповідач уклали кредитний договір, за умовами якого банк видав відповідачу кредит в сумі 15 000 доларів США для придбання квартири.

Позичальник прийняв на себе зобов'язання щомісячно згідно графіка сплачувати кредит та проценти за його користування.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання за ним станом на 23 квітня 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 12 138,22 доларів США або 136 433,59 грн. за курсом НБУ на час пред'явлення позову.

Виконання кредитного зобов'язання забезпечується договором іпотеки, укладеним сторонами спору 5 червня 2006 року, згідно якого відповідач передав банку в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Позивач звернувшись до суду просив в рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції підтвердивши право позивача на забезпечення його вимог шляхом звернення стягнення на належну відповідачу квартиру застосував ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час розгляду і вирішення справи.

Закон № 1304-VII набув чинності 7 червня 2014 року, тобто він підлягав застосуванню поряд з ЗУ «Про іпотеку».

Суд першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у позові врахував те, що протягом дії Закону № 1304-VII не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки, за умов, зазначених у цьому Законі.

Матеріалами справи доведено, що відповідач одержав кредит в іноземній валюті, даний кредит є споживчим, оскільки видавався на придбання квартири.

Квартира в АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, є його постійним місцем проживання, ця квартира не перевищує 140 кв. метрів. У власності позичальника не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги позивача апеляційний суд отримав дані з Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району, на території якої за припущеннями ПАТ КБ «Приватбанк» позичальник та іпотекодавець міг мати інше житло. Згідно довідки цієї ради № 278 від 14 листопада 2014 року житловий будинок АДРЕСА_2 відповідачу не належить і він в ньому не проживає.

Таким чином, до набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, примусове стягнення на квартиру відповідача неможливе (ст. 3 Закону № 1304-VII).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 9 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя