Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді - Діонісьєвої Н.М.

при секретарі - Пальчевській О.Б.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин під час шлюбу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Уточнивши свої позовні вимоги просить садовий будинок АДРЕСА_2 залишити відповідачу, стягнути з відповідача на її користь вартість компенсації 1/2 частини наступного спільного майна подружжя: 1/2 надвірного майна за АДРЕСА_2 - 33 512 грн.; 1/2 частини земельної ділянки 0.06 га за АДРЕСА_2 вартістю - 23 409 грн.; 1/2 частини цегляного гаража АДРЕСА_3 - вартістю 31 437 грн.; 1/2 частини цегляного гаража АДРЕСА_4.- вартістю 45 638,5 грн.; 1/2 вартості автомобіля марки ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 8 000 гривень; вартість восьми штук фундаментальних блоків в сумі 1 896 гривень; вартість десяти дерев?яних вікон в сумі 13 244 грн., а всього на суму 158 136 гривень, а також стягнути вартість проведеної судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3 600 гривень.

В письмових запереченнях проти позову відповідач вказав, що після фактичного припинення шлюбних відносин з

ОСОБА_3 в грудні 2001 року, між сторонами було вирішено питання про поділ спільного майна

подружжя.

Суть досягнутої між сторонами домовленості полягала в тому, що відповідач та його син зобов'язалися подарувати позивачці 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3, у свою чергу, зобов'язалася не пред'являти в майбутньому вимог про поділ спільного майна подружжя.

На виконання цієї домовленості, 26.12.2006р. між сторонами було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6 за реєстровим № 1989.

В подальшому, ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вищевказану квартиру в Комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується листом КП «РМБТІ» № 1460 від 05.О6.2012р.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки вартості 1/2 частини цегляного гаража АДРЕСА_3, то членство в кооперативі є одноособовим немайновим правом кожного громадянина.

Одним із принципів кооперації, відповідно до ст. 4 Закону України «Про кооперацію», є добровільність вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації. Основним обов'язком члена кооперативу, згідно ст. 12 цього ж Закону, є сплата визначених статутом кооперативу членських внесків.

У відповідності до п. 28 керівних роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи аналогію права, і членські внески, сплачені членом кооперативу, теж не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У зв'язку з цим, рахунки по оплаті за будівництво гаражу кооперативу АДРЕСА_3, які збереглися в позивача, жодним чином не доводять ні її членства в кооперативі «За кермом», ні правових відносин з таким кооперативом, ні її права на набуття права власності на цегляний гараж АДРЕСА_3.

Крім того, відповідно до ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як вбачається з відповіді КП «РМБТІ» № 900 від 02.04.2012 року дані стосовно гаража АДРЕСА_3, кооператив «За кермом» в м. Рівному в КП «РМБТІ» відсутні.

Щодо стягнення вартості 1/2 частини земельної ділянки площею 0,06 га за АДРЕСА_2, то зазначена земельна ділянка передавалася відповідачу безоплатно на підставі рішення Новоукраїнської сільської ради народних депутатів № 34 від 01.12.1995р., що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії РВ 001361.

В даному конкретному випадку земельна ділянка купується не за загальні гроші подружжя, а шляхом реалізації права на приватизацію кожним з подружжя як громадянином. Оскільки право на приватизацію є особистим правом окремого громадянина і реалізується ним самостійно, відповідно і земельна ділянка, отримана в результаті реалізації такого права, є особистою приватною власністю такого громадянина, що скористався своїм правом.

Отже, земельна ділянка, відносно якої позивачем заявлено позовні вимоги, не відноситься до майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно, поділу не підлягає.

Державна реєстрація права власності на садовий будинок з надвірними будівлями проведена після спливу десяти років від року фактичного припинення шлюбних відносин, а тому зазначений вид нерухомого майна не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стосовно цегляного гаража за АДРЕСА_4, слід зазначити, що позивач сама ж додала до позовної заяви лист КП «РМБТІ» № 777 від 22.03.2012р., з якого вбачається, що дані стосовно гаража АДРЕСА_4 в КП «РМБТІ» відсутні.

Звідси випливає неможливість поділу майна, права власності на яке не існує.

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин під час шлюбу, починаючи з грудня 2001 року.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити.Зустрічний позов визнала.

Представник відповідача позов не визнала та просить відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, а також, що стосується позовних вимог про стягнення вартості восьми штук фундаментальних блоків в сумі 1 896 гривень та вартості десяти дерев?яних вікон в сумі 13 244 грн., то позивачем не надано жодного доказу, що це майно було придбано за час подружнього життя сторін за спільні кошти. Зустрічний позов підтримала та просить його задоволити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, зустрічний позов задоволити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 1974 року по 11 вересня 2012 року. Але фактично сторони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство в грудні 2001 року. Цей факт сторонами не оспорюється.

Позивач просить садовий будинок АДРЕСА_2 залишити відповідачу, стягнути з відповідача на її користь вартість компенсації 1/2 частини наступного спільного майна подружжя: 1/2 надвірного майна за АДРЕСА_2 - 33 512 грн.; 1/2 частини земельної ділянки 0.06 га за АДРЕСА_2 вартістю - 23 409 грн.; 1/2 частини цегляного гаража АДРЕСА_3 - вартістю 31 437 грн.; 1/2 частини цегляного гаража АДРЕСА_4.- вартістю 45 638,5 грн.; 1/2 вартості автомобіля марки ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 8 000 гривень; вартість восьми штук фундаментальних блоків в сумі 1 896 гривень; вартість десяти дерев?яних вікон в сумі 13 244 грн., а всього на суму 158 136 гривень, а також стягнути вартість проведеної судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3 600 гривень.

Щодо стягнення вартості ? частини надвірного майна за АДРЕСА_2 - 33 512 грн., то державна реєстрація права власності на садовий будинок з надвірними будівлями проведена після спливу десяти років від року фактичного припинення шлюбних відносин, а тому зазначений вид нерухомого майна не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, на вирішення судової будівельно-технічної експертизи позивачкою не ставилося питання вартості окремо надвірного майна за АДРЕСА_2. А відтак дана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Щодо стягнення вартості 1/2 частини земельної ділянки 0.06 га за АДРЕСА_2 вартістю - 23 409 грн.; то зазначена земельна ділянка передавалася відповідачу безоплатно на підставі рішення Новоукраїнської сільської ради народних депутатів № 34 від 01.12.1995р., що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії РВ 001361.

В даному конкретному випадку земельна ділянка купується не за загальні гроші подружжя, а шляхом реалізації права на приватизацію кожним з подружжя як громадянином. Оскільки право на приватизацію є особистим правом окремого громадянина і реалізується ним самостійно, відповідно і земельна ділянка, отримана в результаті реалізації такого права, є особистою приватною власністю такого громадянина, що скористався своїм правом.

Отже, земельна ділянка, відносно якої позивачем заявлено позовні вимоги, не відноситься до майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно, поділу не підлягає.

Щодо стягнення вартості 1/2 частини цегляного гаража АДРЕСА_3 - вартістю 31 437 грн. та 1/2 частини цегляного гаража АДРЕСА_4.- вартістю 45 638,5 грн.; то то членство в кооперативі є одноособовим немайновим правом кожного громадянина.

Одним із принципів кооперації, відповідно до ст. 4 Закону України «Про кооперацію», є добровільність вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації. Основним обов'язком члена кооперативу, згідно ст. 12 цього ж Закону, є сплата визначених статутом кооперативу членських внесків.

У відповідності до п. 28 керівних роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи аналогію права, і членські внески, сплачені членом кооперативу, теж не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У зв'язку з цим, рахунки по оплаті за будівництво гаражу кооперативу АДРЕСА_3, які збереглися в позивача, жодним чином не доводять ні її членства в кооперативі «За кермом», ні правових відносин з таким кооперативом, ні її права на набуття права власності на цегляний гараж АДРЕСА_3.

Крім того, відповідно до ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як вбачається з відповіді КП «РМБТІ» № 900 від 02.04.2012 року дані стосовно гаража АДРЕСА_3, кооператив «За кермом» в м. Рівному в КП «РМБТІ» відсутні.

Стосовно цегляного гаража за АДРЕСА_4, слід зазначити, що позивач сама ж додала до позовної заяви лист КП «РМБТІ» № 777 від 22.03.2012р., з якого вбачається, що дані стосовно гаража АДРЕСА_4 в КП «РМБТІ» відсутні.

Звідси випливає неможливість поділу майна, права власності на яке не існує.

Щодо стягнення вартості ? частини автомобіля марки ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 8 000 гривень, то позивачем не надано доказів того, коли і за яку суму даний автомобіль був придбаний. Крім того, згідно довідки , виданої відділом РЕР ДАІ з обслуговування м.Рівне та Рівненського району УМВС України в Рівненській області від 27.03.2012 року № 35/24-304 згідно бази даних АІПС «РІІС» ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Рівне та Рівненського району станом на 23.03.2012 року за ОСОБА_4 зареєстровано наступні транспортні засоби : ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_3; ВАЗ 212132, д/н НОМЕР_1. Відповідно до довідки , виданої начальником ВДАІ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області від 28.05.2012 року автомобіль ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2, станом на 28.05.2012 року значиться зареєстрованим за ОСОБА_4. Дата реєстрації 21.12.1985 року.

Щодо стягнення вартості восьми штук фундаментальних блоків в сумі 1 896 гривень, а також вартості десяти дерев?яних вікон в сумі 13 244 грн., а всього на суму 158 136 гривень, то позивачем не надано жодного доказу, того, що це майно взагалі придбавалось в період шлюбу та за спільні кошти подружжя.

Вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи також стягненню не підлягає.

Щодо встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 починаючи з грудня 2001 року і по дату розірвання шлюбу - 21 вересня 2012 року, ця вимога підлягає до задоволення, оскільки даний факт був визнаний представником ОСОБА_3 в судовому засіданні.

Виходячи з наведеного та керуючись Постановою пленуму Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім?ю України, ст.ст. 3, 10,60,88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин під час шлюбу задовольнити.

Встановити факт окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, починаючи з грудня 2001 року і по дату розірвання шлюбу - 21 вересня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в 10 денний строк апеляційної скарги .

Суддя Н.М.Діонісьєва