Провадження №2/485/884/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - Лисенко М.Є.,

при секретарі - Бондаренко С.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 м. Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2014 року ОСОБА_1,звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення боргу. В заяві послався на таке. Що позичальник у жовтні 2013 року за договором позики взяв в борг 3800 гривень. Та зобов'язався їх повернути до кінця 2013 року. У зв'язку з тим, що строки повернення боргу пройшли, а відповідач не розрахувався, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3, 3800 гривень позики, та понесені судові витрати у розмірі 593.60 грн.

У судовому засіданні представник позивача, позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що дійсно домовився з позивачем на отримання позики в сумі 2800 гривень. Та стверджував що їх повернув ОСОБА_1 Але останній їх програв в карти.

Просить врахувати ці обставини при вирішенні справи по суті.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд, прийшов до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Недодержання сторонами обов'язкової письмової форми договору позики не є наслідком його недійсності.

Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1, та відповідач ОСОБА_3, у жовтні 2013 року без укладення в письмовій формі угоди надав останньому позику в сумі 3800 гривень. Згідно домовленості відповідач зобов'язався їх повернути до кінця 2013 року, але до цього часу так і не розрахувався. Як вбачається з письмового заперечення відповідач визнав, що дійсно отримав у позивача 2800 гривень які повернув позивачу ОСОБА_1, які останній програв їх в карти. Допитаний в судовому засіданні свідком ОСОБА_4, підтвердив, що був присутній коли ОСОБА_3, звертався до ОСОБА_1, щодо отримання грошей в борг, але яку суму грошей він отримав йому не відомо.

Як вбачається з журналу судового засідання у кримінальній справі 1кп-485/42 від 30 квітня 2014 року та прослуховування фонограми технічної фіксації процесу допитаний свідком ОСОБА_3, визнав борг перед ОСОБА_1, в сумі 2800 гривень.

За положенням ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що виникли з цивільно-правового зобов'язання повернення грошових коштів за договором позики. Згідно ст.625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За його прострочення, на вимогу кредитора, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем допущено порушення майнових прав позивача, тому звернення до суду є обґрунтованим, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі доведеними матеріалами справи суми боргу у розмірі 2800 гривень на підставі ст.ст. 625,1048,1049,1050 ЦК України.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, відмовити.

Суд стягує з відповідача на користь позивача 2800 гривень боргу.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача, щодо повернення позивачу суми боргу в розмірі 2800 гривень. Оскільки відповідач зазначених обставин в суду не довів, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог чи заперечень та доказів по цьому питанню суду не надав.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу судовий збір в сумі 243,60 грн, за розгляд справи в суді та 350 грн, за надання йому правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,208,209,213 - 215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (іден. Номер НОМЕР_1) уродженця с. Василівка та мешканця с. Павлівка Снігурівського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 - 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень суми боргу, 243.60 грн, судового збору та 350 грн, витрат за надання правової допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ