Провадження №2/761/7325/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кравець Д.І.,

при секретарі Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві про припинення арешту, накладеного на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві про припинення арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 у Шевченківському районні міста Києва (надалі - квартира). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, яка була власником вказаної квартири. При цьому, за своє життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалось заповідала позивачу по справі - ОСОБА_1.

На підставі зазначеного позивач в установлений законом строк вступила у спадщину, подавши до Шостої Київської державної нотаріальної контори відповідну заяву. Проте, з відповідей на запити нотаріуса позивачу стало відомо про переоформлення квартири на користь третьої особи за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу. У зв'язку з вказаним позивач звернулась з заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про вчинення злочину, а саме, заволодіння нерухомим майном шахрайським способом.

Разом з тим, в подальшому рішення Дніпровського районного суду м. Києва було скасовано, проте, арешт накладений відповідачем на час звернення до суду з даним позовом не знятий, що перешкоджає позивачу оформити спадкові права, зокрема, право власності на квартиру.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що позивач не є учасником кримінального провадження, останній просив позов задовольнити та припинити арешт, накладений постановою слідчого СВ ТВМ 4 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Величко Б.В. від 01 липня 2009 року в межах кримінальної справи № 10-16244 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Кудрявцева А.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 11 листопада 1993 року та листом № 44585 (И-2014) Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 27 листопада 2014 року (а.с. 40, 41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2007 року (а.с. 4). При цьому, 11 грудня 2007 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті все належне їй майно заповідала ОСОБА_1, про що свідчить лист державного нотаріуса Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. (а.с. 42). При цьому, згідно вказаного листа позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2

Згідно з вимогами ст. 1223 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, 02 червня 2008 року Шостою київською державною нотаріальною конторою за заявою позивача була заведена спадкова справа № 536/2008 щодо майна ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Проте, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру після смерті ОСОБА_2, оскільки згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна спадкова квартира перебуває під арештом (а.с. 34).

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови старшого дізнавача СД ТВМ 4 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Величко Б.В. від 01 липня 2009 року в межах кримінальної справи № 10-16244, порушеної 26 серпня 2008 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (надалі - КК України), в подальшому перекваліфікованого на ч. 4 ст.190 КК України, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 21, 22, 24).

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, на даний час досудове слідство по кримінальній справі № 10-16244 зупинено, про що свідчить постанова слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві Поліщука В.Д. від 10 квітня 2010 року про зупинення досудового слідства в кримінальній справі (а.с. 25).

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що оскільки він не є учасником кримінальної справи № 10-16244, то для реалізації своїх законних прав на оформлення права власності на спадкове майно, зокрема, права власності на квартиру, арешт, накладений на квартиру постановою старшого дізнавача СД ТВМ 4 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Величко Б.В. від 01 липня 2009 року в межах кримінальної справи № 10-16244, необхідно припинити.

Так, відповідно до ст. 125 КПК України (в редакції 1960 року) слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

Крім того, ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Разом з тим, 20 листопада 2012 року набрав чинності новий Кримінальний процесуальний кодекс України, згідно п.п. 9, 10 Розділу XI «Перехідні положення» якого визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. При цьому, кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 214 КПК України 2012 року регламентовано, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте, не зважаючи на те, що КПК України 2012 року набрав чинності ще 20 листопада 2012 року, на день розгляду даної справи відомості про кримінальне правопорушення, яке розслідувалось в межах кримінальної справи № 10-16244, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були і досудове розслідування в порядку визначеному КПК України 2012 року по даній справі не проводиться.

Відтак, наявність за вказаних обставин не знятого арешту на квартиру порушує права позивача на оформлення в порядку спадкування за заповітом права власності на квартиру.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, неправомірності дій позивача щодо спірної квартири не встановлено, а тому наявність не знятого арешту на квартиру, порушує право позивача на оформлення в порядку спадкування за заповітом права власності на квартиру.

При цьому, для визначення належності способу судового захисту порушених прав позивача, судом беруться до уваги висновки, котрі містяться в Аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України (лист Верховного Суду України від 01 квітня 2014 року), згідно яких, застосовуючи передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту цивільного права чи інтересу у справах за позовом про зняття арешту з майна деякі суди не враховують положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами), що ці вимоги мають ґрунтуватися на праві власності або володіння, і тому задовольняють їх без визнання права власності на спірне майно або за позовами не власників або володільців (кредиторів, що не є заставодержателями, в інших зобов'язаннях). У таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту (наприклад, оскарження постанови державного виконавця про арешт майна згідно зі ст. 383 ЦПК України, припинення дії, яка порушує право, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві про припинення арешту, накладеного на майно, є обґрунтованим і таким, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 16, 316, 319, 321, 1218, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 125, 126 КПК України 1960 року, ст. 214, п.п. 9, 10 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Арешт, накладений постановою старшого дізнавача СД ТВМ 4 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Величко Б.В. від 01 липня 2009 року в межах кримінальної справи № 10-16244 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2, - припинити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасували, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: