Справа № 464/4908/14 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/6173/14 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою голови правління ЖБК №188 Жепської Галини Василівни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року у справі за позовом представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 до голови правління житлово-будівельного кооперативу 188 Жепської Г.В., третя особа Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов"язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року позов задоволено.

Зобов"язано голову правління житлово-будівельного кооперативу-188 Жепську Г.В. звернутися до департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з клопотанням про вилучення квартири АДРЕСА_1 з числа службових.

Стягнуто з голови правління житлово-будівельного кооперативу-188 ЛМР Жепської Г.В. на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду оскаржила голова правління ЖБК-188 Жепська Г.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки такими, що суперечать обставинам справи.

Стверджує, що позов пред"явлено до неналежного відповідача, оскільки спірна квартира належить ЖБК-188 на праві власності, збудована за рахунок пайових внесків його членів, а відтак належним відповідачем у справі має бути Житлово-будівельний кооператив, як юридична особа, а не вона як голова даного кооперативу.

Посилається на те, що помилковим є висновок суду, що вона визнала позов, оскільки вона позов заперечувала та пояснила, що як голова кооперативу не має таких повноважень приймати рішення про зміну статусу квартири, так як загальними зборами членів кооперативу прийнято рішення не виключати квартиру із числа службових.

Апелянт зазначає, що суд у своєму рішенні не навів жодної норми матеріального права, яка б давала підстави для задоволення позову. Вказує на те, що жодні права позивача в даному випадку не були порушені, оскільки позивач не є членом кооперативу та не сплачує членських внесків.

Доводи позивача про те, що вона працювала в кооперативі не відповідають дійсності, оскільки позивачка працювала двірником в ЖЕК №309 з 02.10.1987 року по 10.03.2005 року, а в кооперативі виконувала роботи з прибирання на основі трудових угод.

Зазначає, що суд вийшов за межі своїх повноважень та незаконно своїм рішенням підмінив встановлений Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні порядок виключення приміщення із числа службових.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 4 ЦПК України зазначається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 05.10.1990 року рішенням загальних зборів ЖБК-188 за сім"єю ОСОБА_5 закріплено службову квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 22,2 кв. м. (а.с.7).

Виконавчий комітет Львівської міської ради народних депутатів на підставі рішення загальних зборів ЖБК-188 від 05.10.1990 року видав ОСОБА_5 ордер №6037 на службову квартиру АДРЕСА_1 ( рішення №449 від 20.08.1992 року). (а.с. 8).

Відповідно до ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв"язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Позивачка вважає, що оскільки вона пропрацювала у ЖБК -118 протягом 14 років, тому її не може бути виселено із службової квартири без надання іншого жилого приміщення на підставі ст.125 абз.3 ЖК України , а тому звернулася до голови ЖБК-188 про видачу їй відповідних документів для подачі їх у департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради .

Відповідно до листа голови ЖБК-188 зазначено, що питання зміни статусу квартири повинно бути вирішено на загальних зборах члені ЖБК 188, які є власниками спірного житлового фонду. ( а.с.36).

Відповідно до Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою КМ УРСР від 04.02.1988 року № 37 облік службових приміщень в усіх будинках, незалежно від їх належності здійснюється виконавчими комітетами відповідних рад.

Відповідно до ст.6 даного Положення жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено із числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету.

Отже, зміна статусу спірної квартири та виключення її з числа службових, може відбуватися виключно за рішенням членів житлово-будівельного кооперативу №188, якому належить квартира АДРЕСА_1.

У відповідності до статті 137 ч.5 ЖК України житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку.

Зобов"язуючи голову правління житлово-будівельного кооперативу 188 Жепську Г.В. звернутися до департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР з клопотанням про вилучення квартири з числа службових, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, суд не звернув уваги на зазначені вище положення.

Судом першої інстанції не враховано, що найвищим органом діяльності житлово-будівельного кооперативу є загальні збори, а не відповідачка по справі Жепська Г.В.

Судом не витребувано Статуту ЖБК-188 м. Львова та не дано відповіді на питання з приводу якого звернулася позивачка ОСОБА_5 в суд.

Так як метою позивачки ОСОБА_5 є в подальшому приватизація квартири, слід відмітити, що оскільки квартира не належить до державного житлового фонду, відтак на неї не поширюється Закон про приватизацію державного житлового фонду.

У відповідності до статті 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи із вище наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Жепської Г.В. задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин