№ 207/3925/14-ц
№ 2/207/1646/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Плохій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Державна реєстраційна служба м. Дніпродзержинська, про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

20 серпня 2014 року представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок - "А-1", розташований за адресою по АДРЕСА_1, загальною площею 70,5 кв. м., житловою площею 36,3 кв. м., що складається з коридору площею 10,6 м кв., кухні площею 12 м кв., житлової кімнати площею 18,3 м кв., житлової кімнати площею 10,1 м кв., житлової кімнати площею 7,9 м кв., коридору площею 5,3 м кв., санвузла площею 6,3 м кв.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зі своєю родиною починаючи з листопада 1987 року проживав, а з 22.11.1990 року зареєстрований і до теперішнього часу проживає у спірному домоволодінні. У листопаді 1987 року відповідачка ОСОБА_2, яка є його рідною сестрою, переїхала з вказаного будинку до АДРЕСА_2, кошти на його придбання дали батьки та бабуся. Земельну ділянку під будівництво спірного будинку відповідно до договору від 29.03.1976 року надано колишньому чоловіку відповідачки, відповідно до п.4 договору будинок мав бути побудований протягом не більше 3-х років, тобто до 29.03.1976 року. Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.09.1981 року за відповідачкою було визнано право власності на недобудоване домоволодіння готовністю 13%, яке складається з цоколя будинку А-1, сараю Б-1, самовільно переобладнане під житло, тамбура б-1, підвалу під Б-1, сараю В-1, сараю Г-1, вбиральні -душа Д-1, колодязя № 1, парканів № 2, 3, відмосток № 4, 5. В період 1981-1987 років домоволодіння було добудоване за рахунок позивача, відповідачки та їх батьків; у будівельних роботах допомогали сусіди, родичі, так як відповідачка не мала коштів на усі будматеріали та оплату праці найманих робітників. До 22.11.1990 року позивач зі своєю родиною був прописаний у батька своєї дружини по АДРЕСА_3. У звязку з виїздом відповідачки до Полтавської області спірний будинок по АДРЕСА_1 став поступово руйнуватися, від вітру було зруйновано дах. Приблизно у листопаді 1987 року між позивачем, відповідачкою та їх батьками було досягнуто усної домовленості про укладення договору купівлі-продажу добудованого будинку по АДРЕСА_1, який буде належати позивачу, а відповідачка повинна була отримати будинок бабусі у с. Новий Орлик, при чому батьки та інші родичі відмовились від свого права на цю спадщину, за умови якщо відповідачка продасть спірне домоволодіння позивачу. Після цього батьками у Полтавській області у с. Новий Орлик було передано відповідачці 15000 карбованців колишнього СРСР, факт отримання нею цих коштів підтверджує мати позивача та відповідачки - ОСОБА_4 Відповідачка отримані гроші поклала на ощадні книжки колишнього СРСР, після отримання грошей обіцяла переоформити домоволодіння на позивача, але своєї обіцянки не виконала. У 1989 році позивачу стало відомо, що правовстановлюючі документи на будинок у відповідачки відсутні. Їх мати ОСОБА_4 разом з позивачем стали оформлювати необхідні документи щодо права власності, при цьому працівниками БТІ було виявлено самозахоплення земельної ділянки площею 39 м кв., на якій позивач добудував недобудований гараж В-1, і рішенням виконкому Карнаухівської селищної ради від 19.07.1989 року вказану прилеглу до садиби ділянку було надано у користування, БТІ було складено технічний паспорт та проведено інвентаризацію жилого будинку. Відповідно з даними цього паспорту від 27.07.1989 року домоволодіння складалось з : цоколя будинку А-1, житлового будинку Б-1 площею 61,9 кв.м, житловою площею 44 м кв., тамбура б-1, погрібу під Б-1, гаражу В-1, сараю в-1, сараю Г-1, вбиральні Д-1, колодязя № 1, парканів № 2-5. У листопаді 1989 року ОСОБА_4 від імені відповідачки звертається до виконавчого комітету для прийняття будинку в експлуатацію і рішенням № 372 від 17.11.1989 року затверджено акт прийняття будинку в експлуатацію. Однак заяву про оформлення права власності всупереч діючим на той час нормативним актам відповідачка до виконкому не подавала, тому право власності на домоволодіння у неї відсутнє. У березні 1993 року помер батько дружини позивача і дружина позивача отримала у спадщину будинок по АДРЕСА_3; оскільки на той час позивач з родиною вже мешкав у спірному будинку по АДРЕСА_1, то успадкований дружиною будинок вони продали, а отримані кошти витратили на перебудову та ремонті роботи у спірному будинку. Так з метою покращення своїх житлових умов позивачем вчинено перепланування без порушення будівельних норм, але і без отримання проекту та дозволу; так ним зроблено санвузол у будинку, придбані та встановлені лічильники газу та води, перероблено водопостачання, газопостачання, та інше. За період часу з 1987 по 1996 рік на місці житлового будинку "Б-1" стоїть житловий будинок "А-1", який позивачем переплановано шляхом збільшення загальної площі з 70,5 м кв. замість 67,2 м кв. (за техпаспортом від 27.07.1989 року), зменшення житлової площі 36,3 кв. м замість 44 м кв., будинок складається з коридору площею 10,6 кв. м, кухні площею 12 м кв., житлових кімнат площею 10,1 м кв. та 7,9 м. кв., коридору 5,3 м кв., санвузла 6,3 м кв. за техпаспортом від 24.01.2014 року. За даними техпаспорта від 27.07.1989 року житловий будинок літ. «Б-1» складається з коридору площею 5,3 м2, кухні площею 12,0 м2, житлової кімнати площею 17,8 м2, житлової кімнати площею 10,6 м2, житлової кімнати площею 10,6 м2, житлової кімнати площею 5,1 м2, передпокою 5,9 м2). В результаті добудови та перепланування зараз існує інший житловий будинок ніж у технічному паспорті за 1989 рік. У 1991 року позивачем перероблено опалення в домі, а саме: так як встановлені батареї на згонах почали текти, він повністю замінив їх на сталеві труби, переробив розводку труб опалення та доповнив опалення на другу частину будинку. У 1992 році почав перепланування будинку, почав міняти простінки між кімнатами; у 1996 році замінив повністю підлогу в усьому будинку, так як підлога була зроблена з глини, залив цементом та зверху покрив деревиною. В тому ж році замінив вікна в кількості семи штук, замінив дверні блоки в кількості п'яти штук, зробив дерев'яну вбудовану меблеву стінку розміром 2,5 метра на 4,5 метра та вбудовані дві спальні стінки з відкидними ліжками. У 1998 році обшив коридор та залу деревиною, в кухні зробив дерев'яні меблі. У 2000 році збудував сарай із силікатної цегли. У 2004 році частково огородив земельну ділянку сіткою рабицею. У 2008 році поставив огорожу із європаркану довжиною 29 метрів. У 2010 році замінив підвід води до будинку, замість сталевих труб встановив пластикові (приблизно 90 метрів), встановив пластикові труби водопроводу вдома та лічильник води. Відповідачку бачив один раз в три або в чотири роки. Продовжував зі своєю родиною проживати в цьому будинку, постійно сплачував і продовжує сплачувати комунальні послуги з листопада 1990 року, тобто з моменту прописки у вищезазначеному житловому будинку. На сьогоднішній день позивач зі своєю родиною продовжує проживати у спірному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить поточний та капітальний ремонт, оскільки постійно проживає там, а відповідачка втратила інтерес до цього майна, і згадала про нього тільки у січні 2014 року, тобто через 27 років. Факт безперервного проживання позивача та його родини підтверджує відповідний акт про проживання у вказаному домоволодінні з 1987 року по теперішній час, виданий 09.04.2014 року. За використання земельної ділянки позивачем сплачувався земельний податок, про що свідчать квитанції на прийом податкових платежів: серії нх-ІІ № 005077 від 03.10.1998 року, від 14.08.1999 року, від 14.08.2000 року, від 14.08.2001 року, від 19.06.2002 року № /0, серії рвії № 001676 від 02.07.2002 року, від 20.06.2003 року № /0, від 23.06.2004 року № , від 30.04.2005 року № 008:1101702/17947, від 14.06.2006 року № , від 27.06.2007 року № 22425, від 09.07.2008 року № , від 20.06.2009 року № , від 11.06.2010 року № , від 31.05.2011 року № , від 11.06.2012 року № , від 30.04.2013 року № , від 22.05.2014 року № 3675-15.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали заявлений позов, позивач пояснив, що відповідачка є його сестрою, він протягом 27 років мешкає у спірному будинку, вона отримала кошти від батьків і ніколи не висловлювала претензій щодо користування ним будинком; позивач у межах своїх можливостей здійснював благоустрій будинку, аж раптом минулого року відповідачка заявила про свої претензії щодо будинку; пояснив, що оселився у будинку восени 1987 року, на той час у ньому жила відповідачка з родиною, у листопаді 1987 року вона виїхала з будинку до Полтавської області, так як тікала від чоловіка, оскільки їх шлюб зруйнувався, а чоловік позивачки близько місяця прожив у будинку після її відїзду, а потім виїхав до своїх батьків у м. Синельникове. Невдовзі відповідачка вирішила продати спірний будинок; у с. Орлик Полтавської області, де стала проживати, давала оголошення, хотіла отримати за нього 18 тис. радянських карбованців, тоді батьки, він та відповідачка домовились, що дадуть їй грошей і мати відвезла їй в Полтавську область 15 тис. радянських карбованців. Позивач на той час мешкав у будинку тестя і батьки вирішили забезпечити житлом і його, і не образити відповідачку як доньку, давши їй грошей за відмову від претензій на спірний будинок на користь позивача. Відповідачка на все це погодилась, гроші взяла, йому сказала, що він може робити усе з будинком від її імені, не перешкоджала йому, документи обіцяла оформити за нагоди. Протягом усіх 27 років він з родиною жив у спірному будинку, сплачував податки та інші витрати, повязані з експлуатацією будинку, вкладав власні кошти у його ремонт, перебудову, роботи з водо- та газо- відведення, добросовісно за відсутності будь-яких претензій з боку відповідачки користувався будинком, тому просить визнати за ним право власності на будинок за набувальною давністю. Представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що оригінали квитанцій, договорів про сплату обов'язкових платежів, повязаних з будинком, знаходяться у позивача, а у відповідачки тільки копії цих документів; заповнені вони на прізвище відповідачки тільки з тієї причини, що формально вона залишалась власником будинку.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнали, в обгрунтування заперечень послались на те, що низка квитанцій про сплату земельного та інших податків і платежів, інших документів, повязаних з функціонуванням будинку, за вказаний позивачем період оформлена від імені відповідачки, вона не мала наміру віддавати спірний будинок позивачу, з тим, що їй передані гроші за будинок не погоджується, просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у справі - реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції - у судове засідання не звявився, судом задоволено письмове клопотання (л.с.93) про розгляд справи без участі представника, заперечень щодо позову не мають.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що мешкає по сусідству через огород з розташуванням спірного будинку, заселилась з родиною у 2000 році, ОСОБА_1 їй розповідав, що його батьки дали грошей і він добудував будинок, санвузол там зробив, ремонт, обшив деревом кімнату, замінив підлогу зі старої на нову, у 2010 році фактично замінив водопровід; коли вона особисто займалась підведенням газу до власного будинку, то зверталась до нього, щоб врізатись до труби газопостачання; знає також матір позивача і та ніколи не розповідала, що в неї взагалі є донька, казала тільки, що Володя (тобто позивач) є її опорою; відповідачку ніколи не бачила у спірному домоволодінні; усі покращення у будинку, наскільки їй відомов, позивач робив самостійно.

Свідок ОСОБА_7 пояснив у судовому засіданні, що мешкає неподалік від позивача, знайомий з ним з 90-х років, працював з ним разом, позивач домопогав йому по господарству, а він позивачу на взаєм, таким чином особисто виконував у будинку по АДРЕСА_1, зварювальні роботи на батареях опалення, допомогав у переплануванні санвузла, робив прибудову, зокрема, заливав бетоном; сестру позивача за весь час бачив одного разу у с. Орлик Полтавської області, коли з позивачем їздили до неї у гості; між ними тоді була розмова, що позивач добудував ванну, а відповідачка йому відповіла, що він має на це право; також допомогав позивачу добудовувати європаркан, також сини позивача допомогали.

Свідок ОСОБА_8 у суді повідомила, що знайома з позивачем, відповідачку не знає, живе по сусідству з позивачем з 90-х років, тому знає, що по АДРЕСА_1 мешкає позивач зі своєю родиною, знає, що він міняв водопровід, робив ремонт на кухні, сарай робив, облаштовував інші господарські будівлі, квітники на території домоволодіння, європаркан; крім нього, ніколи не бачила, щоб хтось інший виконував роботи з благоустрою будинку; водопровід йому син допомогав міняти.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні посянила, що позивач є її сином, а відповідачка донькою; проживає поряд зі спірним будинком; не може з точністю назвати рік, але памятає, що відвезла 15 тис. радянських карбованців доньці у с. Орлик і віддала їй за домовленістю, щоб вона не претендувала на будинок, у якому зараз мешкає син, а хата щоб залишилася йому; внук - син відповідачки - просив купити машину, але донька сказала, що гроші будуть на весілля; документи на будинок свідок сама робила, щоб залишити хату сину; сама свідок і її чоловік на той час хворіли і не закінчили ремонт у будинку, донька з Орлику не приїзджала коли мешкала у Таромському, ніколи з порожньою сумкою не їхала від них; нещодавно коли свідкові робили операцію, донька приїхала і сказала, що хоче у свою хату; свідок пояснила, що не підтримує ніяких відносин з донькою, вважає, що та забрала у неї багато здоров`я, ніколи не допомогала і не допомогає; спірний будинок будували разом з зятем - першим чоловіком доньки, а донька пішла від нього до іншого, потім у неї був ще шлюб; заплатила гроші доньці, щоб вона не мала ніякого стосунку до хати; коли вона покинула другого чоловіка і виїхала з хати, її син від першого шлюбу залишився деякий час проживати з ними; донька тоді сказала, щоб позивач перебирався до хати і жив у ній; ніколи не думала, що донька буде судитися, тому не брала з неї жодних розписок щодо грошей.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що мешкає по сусідству з позивачем та спірним будинком з 1978 року, стосунки з позивачем нормальні, у дружніх відносинах з відповідачкою, так як їх діти одного віку, тому приятелювали; другий чоловік відповідачки був жорстокий і застосовував до неї силу, тому вона через сімейні обставини залишила будинок по АДРЕСА_1, приблизно у 1984 році і поїхала у невідомому напрямку, її родичі певний час не знали де вона, потім зясували, що вона поїхала до бабусі у с. Орлик на Полтавщині; мати сторін ОСОБА_4 казала, що хату догляне, у ній до цього часу живе позивач, чи давала на це згоду відповідачка - не знає; водопровід у будинку міняв позивач приблизно 3-4 роки тому; коли відповідачка виїхала, у будинку деякий час залишився проживати її чоловік, а потім заселився позивач; за час свого проживання у будинку усі роботи в ньому робив позивач, так як живе там постійно.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що мешкає по сусідству із спірним будинком, стосунки із сторонами нормальні; у відповідачки був дуже жорстокий другий чоловік, виганяв її з дітьми з хати, у неї було двоє синів від першого та другого шлюбів, тому вона виїхала із спірного будинку, це було дуже давно; поїхала відповідачка, нічого не сказавши навіть рідним і мати її довго розшукувала, а потім знайшла у селі Орлик у бабусі; одразу після відїзду відповідачки її чоловік пожив у хаті певний час, мати відповідачки казала, що за хатою вони доглядають; на той час, як відповідачка залишила хату, у ній були дві кімнати, газ і вода, підвал, тепло; свідок давала відповідачці гроші у борг; хто міняв водопровід не знає; позивач ОСОБА_1 проживає у будинку з 90-х років близько 25 років.

Суд, взявши до уваги позицію позивача, відповідачки, представників сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.09.1981 року (л.с.64) за відповідачкою було визнано право власності на недобудоване домоволодіння готовністю 13%, яке складається з цоколя будинку А-1, сараю Б-1, самовільно переобладнане під житло, тамбура б-1, підвалу під Б-1, сараю В-1, сараю Г-1, вбиральні -душа Д-1, колодязя № 1, парканів № 2, 3, відмосток № 4, 5, за адресою АДРЕСА_1. Земельна ділянка на забудову була видана за договором чоловіку відповідачки ОСОБА_2 в 1976 році (л.с.80-81). Відповідно до Інструкції Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року, котра діяла на той час, відповідачка ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтва про право власності до виконкому не зверталась. Згідно реєстраційного посвідчення право власності на спірний будинок зареєстровано у 1990 році за відповідачкою (л.с.68). Відповідачкою в судовому засіданні не спростовано доводи позивача стосовно того, що реєстрації права власності на будинок за відповідачкою передувало зверненя з цих питань не самої відповідачки, а її матері ОСОБА_4, коли остання в листопаді 1989 року від імені відповідачки звернулась до виконавчого комітету для прийняття будинку в експлуатацію і рішенням № 372 від 17.11.1989 року було затверджено акт прийняття будинку в експлуатацію (л.с.77-78).

Згідно акту голови вулично-квартального комітету від 09 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 проживає разом з родиною у спірному будинку за адресою АДРЕСА_1, з листопада 1987 року по теперішній час, сплачує за послуги газо- та водопостачання, податок на землю, його сестра після зняття з реєстрації мешкає у с. Орлик (л.с.14). Згідно довідки (л.с. 15) та копії паспорта позивача він зареєстрований за вказаною адресою з 22.11.1990 року (л.с.11). Позивачем укладено договори на користування електричною енегрією (л.с.65), встановлення та заміни лічильника газу (л.с.19-21), акт звірки розрахунків за електричну енергію (л.с.66), також позивачем здійснювалась оплата податку на землю (л.с.30-48). Відповідно з даними технічного паспорту від 27.07.1989 року домоволодіння складалось з : цоколя будинку А-1, житлового будинку Б-1 площею 61,9 кв.м, житловою площею 44 м кв., тамбура б-1, погрібу під Б-1, гаражу В-1, сараю в-1, сараю Г-1, вбиральні Д-1, колодязя № 1, парканів № 2-5 (л.с.70-76). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача від 24.01.2014 року житловий будинок "А-1" позивачем переплановано шляхом збільшення загальної площі з 70,5 м кв. замість 67,2 м кв. (за техпаспортом від 27.07.1989 року), зменшення житлової площі 36,3 кв. м замість 44 м кв., будинок складається з коридору площею 10,6 кв. м, кухні площею 12 м кв., житлових кімнат площею 10,1 м кв. та 7,9 м. кв., коридору 5,3 м кв., санвузла 6,3 м кв. Надані відповідачкою копії квитанцій та інших документів стосовно використання спірного будинку (л.с.110-121) суд оцінює з урахуванням усіх обставин справи і враховує, що підписи від імені відповідачки у частині документів відсутні, у іншій частині виконані по різному, клопотань стосовно ідентифікації підписів, від сторін не надходило, тому суд не вважає їх обєктивним доказом існування інтересу з боку відповідачки до спірного будинку, участі у його утриманні. З інформації Полтавського обласного управління Державного Ощадбанку України рахунки на імя ОСОБА_2 відкриті 19.12.1991 року та 01.03.1991 року, в наявності компенсаційний рахунок з основного № 6661 на суму 19927 грн. 30 коп. (л.с.138). Зазначений доказ не протирічить показам свідка у справі ОСОБА_4 (матері позивача та відповідачки), котра повідомила, що через певний час після відїзду відповідачки зі спірного будинку ( як стверджує позивач - у листопаді 1987 року і проти чого не заперечує відповідачка) вона відвезла їй гроші у розмірі 15 тис. радянських карбованців у якості компенсації за спірний будинок.

З показів у судовому засіданні допитаних за клопотанням позивача свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, допитаних за клопотанням відповідачки свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, вбачається, що позивач дійсно мешкає у спірному будинку з 1987 року, зареєстрований з 1990 року і проживає по цей час, таким чином безперервно добросовісно користується спіриним нерухомим майном понад 10 років. Доказів перешкоджання з боку позивача у проживанні в спірному будинку відповідачкою не надано.

Ст. 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Ст. 325 Цивільного кодексу України встановлено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Пунктом 2 вказаної статті зокрема встановлено, що фізичні особи можуть бути власниками будь - якого майна, за винятком окремих видів майна, які не можуть їм належати. Законодавчих обмежень щодо володіння майновими правами не встановлено. Ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 317 Цивільного кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 Цивільного кодексу зокрема встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду із вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню.

Ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 317, 325, 328, 344 Цивільного кодексу України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Державна реєстраційна служба м. Дніпродзержинська, про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння - житловий будинок літ "А-1", розташований по АДРЕСА_1 загальною площею 70,5 м кв., житловою площею 36,3 кв. м, який складається з коридору площею 10,6 кв. м, кухні площею 12 м кв., житлової кімнати площею 10,1 м кв., житлової кімнати площею 7,9 м. кв., коридору 5,3 м кв., санвузла 6,3 м кв, що є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на вказаний будинок Державною реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та 121 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий у справі Погребняк Т.Ю.