Провадження № 2/428/2989/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що вона є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі не є власниками вищезазначеного домоволодіння, не зареєстровані за вищевказаною адресою та проживають за вищевказаною адресою без жодної правової підстави, чинять перешкоди у користуванні належною їй власністю. Між нею (ОСОБА_4) та ОСОБА_5 була домовленість про купівлю-продаж вказаного домоволодіння, згідно з якою ОСОБА_5 зобов'язалась купити, а ОСОБА_4 продати вказане домоволодіння. На виконання своїх зобов'язань щодо придбання вказаного домоволодіння ОСОБА_5 передала доньці ОСОБА_4 - ОСОБА_1, якій було надано доручення від імені позивача, завдаток в сумі 3240 грн., що є еквівалентом 400 доларів США 27.06.2013 р., та в сумі 12 000 доларів США 26.07.2013 р., про що прямо зазначено в тексті відповідних розписок. Крім того, 26.07.2013 р. ОСОБА_5 написано розписку про зобов'язання передачі решти коштів за продаж домоволодіння в сумі 1100 доларів США у строк до 15.09.2013 р., але взяті на себе зобов'язання з купівлі вказаного домоволодіння відповідач не виконала, у вказаний у розписці строк грошові кошти за домоволодіння не сплатила, до теперішнього часу ухиляється від нотаріального укладення договору купівлі-продажу домоволодіння.

У зв'язку з викладеним представник позивача в уточненому позові просив виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з житлового будинку з будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_5 подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких просила суд відмовити в позові та зазначила, що 26.06.2013 року нею було укладено усний договір з ОСОБА_1 ною на придбання будинку АДРЕСА_1, згідно з яким вона (ОСОБА_5) повинна була оплатити суму грошей у розмірі 13 400 доларів США. До внесення передоплати вона з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 провела огляд будинку, а 27.06.2013 року внесла завдаток у розмірі 400 доларів США ОСОБА_1 в якості підтверження укладення договору з купівлі-продажу вказаного будинку. 26.07.2013 року нею було внесено до оплати по договору 12 000 доларів США ОСОБА_1 у приміщенні банку «Хрещатик» в районі Центрального ринку м. Сєвєродонецька. ОСОБА_1 придбала на кошти від вказаного договору купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_2, для своєї матері ОСОБА_4, яка переїхала до неї з будинку, який був пред метом договору купівлі-продажу. В будинок, з якого з'їхала ОСОБА_4, вона в'їхала з наміром прожи вання на постійній основі з дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Проте, після переїзду вона отримала інформацію про те, що ОСОБА_1 не має юридично оформлених прав для укладення угоди купівлі-продажу будинку, у зв'язку з чим вона вирішила не віддавати гроші, які треба було віддати по договору у розмірі 1100 дола рів США до укладення нотаріально завіреного договору на продаж будинку. Пізніше у телефонній розмові з ОСОБА_1 вона дізналася, що остання не збирається укла дати договір купівлі-продажу будинку та не має наміру повертати їй гроші.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтримала заявлені вимоги, підтвердила доводи, викладені у позові, просила позовні вимоги задовольнити. Суду пояснила, що вона продала відповідачу будинок за адресою: АДРЕСА_1, за ці гроші придбала собі квартиру, однак відповідачка віддала не всі гроші, не додала 1 100 доларів США, тому вони не оформили письмовий договір купівлі-продажу будинку. Вона брала з відповідача розписку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги, підтвердила доводи, викладені в позові та уточненій позовній заяві, просила суд уточнені позовні вимоги задовольнити. Суду пояснила, що після смерті батька мати залишилась одна. Вона прийняла спадщину одна. Потім вони вирішили продати будинок. Вона на підставі довіреності займалася в інтересах позивача продажем будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Знайшлися покупці - це були відповідачі. Вони заплатили за будинок 400 доларів США і потім ще 12 000 доларів США, з яких вона 11 000 доларів одразу ж у нотаріуса відділа іншим людям за квартиру для позивача ОСОБА_4 Відповідач залишилась винна 1 100 доларів США і попросила розстрочку, на що вона погодилась. Після цього вона також попросила завезти до будинку свої речі. Вони також дозволили відповідачам завезти їх речі і одночасно забрали свої та виїхали з будинку. Пропозицій від відповідачів щодо належного оформлення договору купівлі-продажу вказаного будинку не надходило. Повернути недодану частину грошей або виселитись вони з чоловіком не бажають.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги, підтвердив доводи, викладені в позові та уточненій позовній заяві, просив суд уточнені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, суду пояснила, що вона не проти віддати залишок суми, але сказала, що віддасть його за умови, що витрати з оформлення будинку будуть нести обидві сторони в рівних долях. Вона ходила до нотаріусів, але жоден не погодився на оформлення будинку оскільки замельна ділянка під будинком не приватизована. У грудні 2013 року вона зверталася до позивача із пропозицією укласти нотаріально завірений договір купівлі-продажу спірного будинку, але та відмовилась.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, суду пояснив, що він та ОСОБА_5 домовилися із позивачем, що вони будуть поступово виплачувати несплачений залишок за купівлю спірного будинку в сумі 1 100 доларів США.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідо до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 190 ЖК України житлові спори вирішуються відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.04.2013 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., спадкоємицею житлового будинку з будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, після померлого ОСОБА_8 є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 69).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2093402 від 06.04.2013 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 70).

Згідно з копією розписки від 27.06.2013 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 завдаток у сумі 3240 грн., що дорівнює 400 доларам США (а.с. 5, 23).

Згідно з копією розписки від 26.07.2013 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 завдаток у сумі 12 000 доларів (а.с. 24).

Згідно з копією розписки від 26.07.2013 року ОСОБА_5 зобов'язалася віддати частину суми за проданий будинок в сумі 1 100 доларів США у строк до 15.09.2013 року (а.с. 6, 22).

В судовому засіданні сторони визнали, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 станом на час розгляду справи проживають в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1

Також, з пояснень сторін та їх представників, наданих ними в судовому засіданні, а також з позовної заяви, уточненої позовної заяви та письмових заперечень проти позову вбачається, що сторони стверджують про те, що ОСОБА_1, яка діяла від імені ОСОБА_4, уклала із ОСОБА_5 усний договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з яким ОСОБА_4 продає, а ОСОБА_5 купує за 13500 доларів США житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Суд зазначає, що згідно вищевикладених норм ЦК України повноваження ОСОБА_1 на укладення від імені ОСОБА_4 договору-купівлі продажу житлового будинку мали бути підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю, яка за своїм правовим змістом є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Враховуючи те, що позивачем або його представниками не було надано до суду нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_4 з метою укладення ОСОБА_1 від її імені договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також не було доведено наявності обставин, які перешкоджали нотаріальному посвідченню ОСОБА_4 такої довіреності, суд доходить висновку про нікчемність правочину щодо уповноваження ОСОБА_1 на укладання від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом укладення правочину слід вважати момент, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, не був у відповідності до ст. 657 ЦК України письмовим та нотаріально посвідченим, ОСОБА_1 не мала повноважень на представництво інтересів ОСОБА_4 в якості продавця за таким договором і сторони договору не досягли в належній письмовій формі згоди щодо предмета договору та інших істотних умов договору, суд доходить висновку про те, що вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без законних підстав проживають за адресою: АДРЕСА_1 Відповідачі не є співвласниками житлового будинку, не є членами родини позивача, не мають будь-якого дійсного договору з власником житлового будинку щодо користування ним, а тому суд вважає, що відповідачі самоправно займають вказаний житловий будинок і їх слід виселити з нього без надання іншого житлового приміщення, оскільки їх перебування у вказаному житловому будинку створює перешкоди для власника щодо користування своїм майном на власний розсуд.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 229 гривень 40 копійок в рівних долях по 114 гривень 70 копійок з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 203, 219, 245, 317, 391, 638, 657 ЦК України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаною від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст.ст. 9, 109, 116, 190 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з житлового будинку з будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок в рівних долях по 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок з кожного відповідача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Харківської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.С. ПОСОХОВ