РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Єлізарова І.Є. при секретарі - Зубковій Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,3-тя особа Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання права власності,-

Встановив :

Позивачі звернулись з позовом про визнання права власності на 2/3 (дві треті) частини квартири АДРЕСА_1 у таких частинах: за ОСОБА_1 на 1/6 (одну шосту) частину, за ОСОБА_2 на 3/6 (три шостих) частини, та зняти арешт з 3/4 (трьох четвертих) частин квартири АДРЕСА_1, які належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.10.1994 року ХМЦПДЖФ №5-94-38198, та на 1/12 (одну дванадцяту) частину цієї ж квартири, яка належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на Спадщину від 11.06.2003 року, виданого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою №7-676.

В обґрунтування своїх позивних вимог представник позивачів пояснив, що відповідно до договору дарування від 19.08.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли в дар 2/3 (дві третіх) частини квартири АДРЕСА_1, у таких частках кожен: ОСОБА_1 - 1/6 (одну шосту), ОСОБА_2 - 3/6 (три шостих).

Загальна вартість квартири становить 22 676 (двадцять дві тисячі шістсот сімдесят шість) грн., згідно з витягом з реєстру прав на нерухоме майно, виданого КП «ХМБТІ» 17.06.2003р. №795651.

Згідно з ст. 128 ЦК Української РСР (в редакції 18.07.1963р. із змінами, внесеними до нього) який діяв на той час, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 243 та 244 цього Кодексу, договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 цього Кодексу.

Ст. 227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідачі в день підписання договору передали ключі від квартири позивачам та виїхали разом з особистими речами з квартири. Згодом відповідачі придбали інше житло та 27.08.2003р. були зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Таким чином, згідно з діючим на той час законодавством, позивачі набули право власності на 2/3 ч. зазначеної квартири. Але в зв'язку з сімейним проблемами (народження та хвороби дітей, незнанням законодавства, а згодом із змінами діючого законодавства в частині реєстрації права власності на нерухоме майно та т. інше) державна реєстрація права власності на частину квартири не була проведена.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19.06.2003р. по теперішній час відкрито, безперервно володіють 2/3 ч. квартири АДРЕСА_1, проживають в зазначеній квартирі разом із своїми дітьми, проводять капітальний та поточні ремонти квартири, сплачують комунальні платежі та інше.

За цей період відповідачі не оспарювали договір дарування від 19.06.2003р. та не заявляли своїх прав на 2/3 ч. квартири.

В жовтні 2014р. позивачам стало відомо, що на виконанні Московського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2034/10547/2012, від 13.01.2014р. Харківського районного суду Харківської області про конфіскацію на користь держави всього майна, що є власністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 11.03.2014 по 13.10.2014р., відповідно до вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна, та оголошено заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно належне боржникові.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, та не заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи - Московського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції не з'явився, про час та місце розгляду був сповіщений в установленому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи пояснення представника позивачів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 19.08.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли в дар 2/3 (дві третіх) частини квартири АДРЕСА_1, у таких частках кожен: ОСОБА_1 - 1/6 (одну шосту), ОСОБА_2 - 3/6 (три шостих). У цілому квартира складається з чотирьох кімнат, житловою площею 54,2 кв.м., загальною площею 87,8 кв.м.

Вищевказані 2/3 (дві третіх) частини квартири належали:

2/4 (дві четвертих) частини ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 24.10.1994 року, реєстраційний номер 5-94-38198, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 27.10.1994 року, реєстр № П-5-15254;

2/12 (дві дванадцятих) частини ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 11.06.2003 року, реєстр №7-676, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.06.2003 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.06.2003 року, №795645.

Згідно з ст. 128 ЦК Української РСР (в редакції 18.07.1963р. із змінами, внесеними до нього) який діяв на той час, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 243 та 244 цього Кодексу, договір дарування вважається укладеним з моменту майна обдарованому. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 цього Кодексу.

Ст. 227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідачі в день підписання договору передали ключі від квартири позивачам та виїхали разом з особистими речами з квартири. Згодом відповідачі придбали інше житло та 27.08.2003р. були зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Отже позивачі набули право власності на 2/3 ч. зазначеної квартири.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19.06.2003р. по теперішній час відкрито, безперервно володіють 2/3 ч. квартири АДРЕСА_1, проживають в зазначеній квартирі разом із своїми дітьми, проводять капітальний та поточні ремонти квартири, сплачують комунальні платежі та інше.

Відповідачі позов визнали, про що надіслали до суду письмові заяви.

Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Крім того, суд встановив, що на виконання Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, знаходиться виконавче провадження про виконання виконавчого листа №2034/10547/2012, від 13.01.2014 року Харківського районного суду Харківської області про конфіскацію на користь держави всього майна, що є власністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11.03.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

11.03.2014 року та 13.10.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна та оголошено заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно належне боржнику. В ході примусового виконання державним виконавцем було встановлено, що за боржником зареєстровано: 3/4 (три четвертих) частини квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.10.1994р. ХМЦПДЖФ №5-94-38198, та на 1/12 частину цієї ж квартири, що належить на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину від 11.06.2003р. виданого 11 ХДНК №7-676.

Ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На підставі ст.ст. 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.344 ЦК України ,суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 у таких частинах за ОСОБА_1 на 1/6 частину, за ОСОБА_2 на 3/6 частин.

Зняти арешт з 3/4 (трьох четвертих) частин квартири АДРЕСА_1, які належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 24.10.1994 року, реєстраційний номер 5-94-38198, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 27.10.1994 року, реєстр № П-5-15254, та з 1/4 частини цієї ж квартири яка належить в рівних частках ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 11.06.2003 року, реєстр №7-676, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.06.2003 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.06.2003 року, №795645

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Московського районного

суду м. Харкова Єлізаров І.Є.