АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4647/14 Справа № 409/2872/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ТОВ «Крона» - про визначення порядку користування житлом та розподіл витрат на оплату комунальних послуг; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_2, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної ради про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційних скаргах ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати у частинах, де відмовлено у їх вимогах, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ від 14 березня 2014 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону, невідповідність висновків суду обставинам справи, неврахування їх доводів та наданих доказів.

Апеляційний суд вважає скарги такими, що не підлягають задоволенню, а рішення таким, що повинне бути залишене без змін з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності в рівних частках належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

В зазначеній квартирі постійно зареєстровані ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2, без реєстрації проживають дружина ОСОБА_2 ОСОБА_4 та їх малолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які постійно зареєстровані за іншою адресою: Дніпропетровська область., Солонянський район, с. Привільне, вул. Тиха, 14, що підтверджується письмовими та ін.. доказами.

На підставі наданих ОСОБА_3 заяв судом встановлено, що вона 01 лютого 2007 року та 04 жовтня 2012 року зверталася до житлового органу-ТОВ «Абонент ХХІ» із заявами про свою незгоду на вселення та реєстрацію в спірній квартирі ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_5.

Спірна квартира складається із трьох житлових кімнат, площею 12,3 кв.м., 7,8 кв.м., 17,0 кв.м., де ОСОБА_3 займає кімнату площею 12,3 кв.м.., ОСОБА_2 із своєю сімєю дві інші кімнати, площею 17,0 кв.м. та 7,8 кв.м..

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України -власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України -право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

За правилами ст. 358 ЦК України -право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Оскільки ОСОБА_3 є власником 1/2 частки спірної квартири, має право користуватися своєю власністю, однак її права як власника майна порушуються ОСОБА_4, яка заселилися до неї не у встановленому законом порядку, без згоди власника ОСОБА_3, не набула право користування спірною квартирою - місцевий суд зробив вірний висновок про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо встановлення порядку користування спірною квартирою між власниками та особою, яка не набула право користування спірним житлом, та ухвалив рішення про виселення із спірного житла ОСОБА_4, задовольнивши вимоги ОСОБА_3.

Крім того, зважаючи на рівність часток квартири, що перебувають у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відсутні і правові підстави для виділення ОСОБА_3 в користування меншої житлової площі. ніж та, що відповідає пропорційності часток співвласників. ОСОБА_2 фактично просить визначити порядок користування спільною власністю, виділивши в користування ОСОБА_3 кімнату, пл. 17,0 кв.м., при житловій площі квартири 37,1 кв.м., що порушує її права як співвласника, оскільки розмір житлової площі, що відповідає розміру її частки у спільному частковому майні становить 18,55 кв.м.

Обгрунтовано залишені судом без задоволення і позовні вимоги ОСОБА_2 щодо покладення на ОСОБА_3 заборгованості за комунальні послуги, розподілу витрат на оплату комунальних послуг на майбутнє, оскільки позивачем не надані будь-які докази на підтвердження зазначених позовних вимог.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має припущення щодо порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про здійснення певних дій для попередження такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.

Що стосується малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то в цій частині в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про їх виселення судом відмовено на законних підставах, оскільки діти мають право на проживання із своїми батьками, а ОСОБА_2 є їх батьком та співвласником спірної квартири.

Вивчивши детально доводи апеляційних скарг, з врахуванням наведених обставин, вимог закону, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування або зміни в оскаржених частинах судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ: