Справа № 708/1344/14-ц
Номер провадження № 2/708/392/14
Р і ш е н н я

Іменем України

04 грудня 2014 року.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі - Омельченко Ю.М.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чигирині справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що в квітні 2014 року між нею та ОСОБА_4 було досягнуто згоди про продаж належного їй житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 10 000гривень.

24.04.2014 року зазначену суму нею було передано ОСОБА_4 в присутності її племінника ОСОБА_3, що підтверджується відповідною розпискою.

У зв'язку з тим, що у продавця були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, вони домовилися їх відновити (за її рахунок), після чого посвідчити договір нотаріально.

На виконання досягнутої домовленості ОСОБА_4 на ім'я її дочки ОСОБА_1 були видані довіреності від 30.04.2014 року (на представництво в державних органах) та від 01.07.2014 року (на представництво в суді), посвідчені Мельниківською сільською радою.

На підставі цих довіреностей та наданих сільською радою довідок представником на ім'я ОСОБА_4 був замовлений та виготовлений технічний паспорт на будинок з надвірними будівлями та в судовому порядку визнано за нею право власності на дане домоволодіння відповідно до рішення суду від 10.10.2014 року.

06.11.2014 року реєстраційною службою Чигиринського РУЮ на підставі зазначеного рішення та технічного паспорта за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на будинок.

Однак ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, у зв'язку з чим нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку не відбулося.

Згідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, як передбачено ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Вищевикладені обставини свідчать, що між нею та ОСОБА_4 було досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу будинку (предмета договору та його ціни) і відбулося його часткове виконання (передано гроші та відновлено правовстановлюючі документи), але договір не був нотаріально посвідчений у зв'язку зі смертю продавця.

Спадкоємцем ОСОБА_4, згідно з її заповітом, є відповідач, який не заперечує факту укладення договору і його часткового виконання.

У зв`язку з цим просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між нею та ОСОБА_4, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду , що в квітні цього року її мати, яка є позивачкою, купила будинок в ОСОБА_4, але не вистачило тижня, щоб оформити договір купівлі-продажу нотаріально, так як власниця будинку померла.

Однак вона вважає, що укладення договору відбулося, оскільки досягнуто згоди з усіх його умов.

А тому просить визнати договір купівлі-продажу будинку, укладеного між позивачкою та померлою ОСОБА_4, дійсним.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій прохав розглянути справу у його відсутності та, вказавши, що він позов визнає повністю і не заперечує проти визнання договору купівлі-продажу будинку, укладеного між позивачкою та його тіткою, дійсним, оскільки остання дійсно у квітні 2014 року домовилась про продаж цього будинку, отримавши від позивачки кошти в сумі 10000 гривень, але не встигли його посвідчити нотаріально через смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 його тітки.

Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи (довідка № 773/02-22 від 11.09.2014 року, видана Мельниківською сільською радою Чигиринського району), ОСОБА_4 мала на праві власності жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, але правовстановлюючі документи на нього оформлені не були.

Також судом встановлено і вбачається з розписки від 23.04.2014 року, що ОСОБА_4 вище вказане домоволодіння продала позивачці, отримавши від останньої кошти в сумі 10000 гривень.

Разом з тим право власності на даний будинок за ОСОБА_4 було визнано лише 10.10.2014 року, що підтверджується рішенням Чигиринського районного суду від 10.10.2014 року, після чого вона мала право оформити договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку.

Однак ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1.

За життя нею дійсно 25.03.1991 року було складено заповіт, посвідчений посадовою особою Мельниківської сільської ради, яким вона заповіла відповідачеві належний їй жилий будинок.

Судом встановлено і підтверджується даними № 889/01-16 від 18.11.2014 року Чигиринської державної нотаріальної контори та відомостями приватних нотаріусів Чигиринського районного нотаріального округу № 499/01-16 від 18.11.2014 року і № 516/01-16 від 17.11.2014 року, що відповідач після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та приватних нотаріусів не звертався і свідоцтво про право власності на спірний будинок йому не видавалося, до того ж шестимісячний строк звернення із даною заявою ще не закінчився і він має час для оформлення спадщини.

Згідно зі ст.658 ЦК України, право продажу майна належить власникові майна.

Відповідач же, не будучи власником будинку, не має права без оформлення своїх спадкових прав в законному порядку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом виконувати будь-які дії щодо його відчуження.

Договір купівлі-продажу вище вказаного домоволодіння, укладений 23.04.2014 року між позивачкою та ОСОБА_4 в простій письмовій формі, про визнання дійсним якого заявлено позов, з врахуванням положень ст. 202 ЦК України є двосторонньою угодою, оскільки створює обов'язки для обох сторін, які його вчиняють.

Разом з тим, як передбачено ч. 1 ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації.

А згідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Також в ч.1 ст. 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, у зв`язку з чим до даних правовідносин норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не поширюються на них.

Виходячи з цього та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу будинку, укладеного між позивачкою та ОСОБА_4 23.04.2014 року, дійсним.

На підставі викладеного та, керуючись ст., ст.182, 210, ч.1, ч.2 ст.220, ст., ст.640, 657 ЦК України, ч.1, ч.3 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст., ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча