Справа № 263/4405/14-ц
Провадження № 2/263/4018/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2014 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Марiуполя Донецької областi у складi:

головуючого судді Кулик С.В.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, зазначивши що згідно свідоцтва про право власності від 03.03.1994 року № 17516 власниками вказаної квартири вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеної квартири. Спадкодавці заповідали свої частки позивачу, але при своєму житті не зареєстрували своє право власності на квартиру, як того вимогає закон, тому позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса і вимушен звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів, просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, 45,3 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач та його представник надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. У заяві про перегляд заочного рішення зазначив що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1994 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1. Відповідно до положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 №56 , свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) підлягає обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. Тому право власності на квартиру не виникло та передача прав від ОСОБА_4, ОСОБА_5 до спадкоємця не може бути. До того ж в матеріалах справи відсутні відомості нотаріальної контори про наявність спадкових справ. /а.с. 94/.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1994 року № 17516 власниками квартири АДРЕСА_1 вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.10 а/.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецької області 20.01.2012 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., актовий запис № 142 /а.с. 7/

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецької області 30.08.2014 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис № 1538 /а.с.8/

Згідно заповіту від 30.09.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської нотаріальної контори міста Маріуполя Донецької області Бородіною Л.П., ОСОБА_5 все належне їй майно заповідала ОСОБА_1 /а.с.6/

Згідно заповіту від 30.09.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської нотаріальної контори міста Маріуполя Донецької області Бородіною Л.П., ОСОБА_4 все належно йому майно заповідав ОСОБА_8 /а.с. 77/.

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №35378823 виданого 14.10.2013 року Першої Маріупольської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_5 Першою маріупольською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №84/2014 на підставі заповіту.

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №29870426 виданого 14.03.2012 року Першої Маріупольської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_2 Першою маріупольською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу.

Постановою Першої Маріупольської державної нотаріальної контори від 28.03.2014 року № 632/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2, яке складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 /а.с.13/

Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 11.04.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, яке складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 /а.с.14/.

Згідно зі звітом про оцінку майна від 06.02.2014 року вартість вищезазначеної квартири становить 97620 грн. /а.с.15-25/.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 2 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. 4 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Тобто такі права мають підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, а право власності - бути зареєстрованим належним чином, відповідно до закону, оскільки такою реєстрацією держава визнає наявність цих прав і гарантує їх достовірність.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

У відповідності з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством». За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.5 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, доводи представника відповідача щодо позовних вимог до Маріупольської міської ради не знайшли своє підтвердження, тому суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець, прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року та після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, то слід захистити права позивача та в судовому порядку визнати за ним право власності на вказану квартиру як за єдиним спадкоємицем, який прийняв спадщину.

Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності померлих ОСОБА_4, ОСОБА_5 у органах реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно, суд вважає необхідним захистити права позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.212, 215 ЦПК України, ст.ст. 384 ч.3,1261,1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,3 кв.м., жилою площею 27,3 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Рішення суду може бути переглянуто Жовтневим районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Кулик