Справа № 440/108/14 Головуючий у 1 інстанції: Щендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/783/6234/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта(відповідача) - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника третьої особи Кам'янка-Бузького районного центру зайнятості Львівської області - Черниш І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 10 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В січні 2014р. ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа Кам`янка - Бузький районний центр зайнятості в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 з'явитись у Кам'янка-Бузький районний центр зайнятості для повідомлення про припинення трудових відносин та посвідчення підписом запису про припинення трудового договору від 01.03.2007 року.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 квітня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Кам`янка - Бузький районний центр зайнятості про зобов'язання до вчинення дій - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 з`явитись у Кам`янка - Бузький районний центр зайнятості для повідомлення про припинення трудових відносин та посвідчення підписом запису про припинення трудового договору від 01.03.2007 року.

Дане рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що вона не працювала в ФОП ОСОБА_5. Також зазначає і те, що вона не підписувала та не складала жодних актів прийому товару, накладних, товарних чеків, актів звірки, актів ревізій. Окрім того, суд не взяв до уваги і те, що вона не працювала у ФОП ОСОБА_5, оскільки не отримувала заробітної плати та не підписувала жодної відомості про отримання зарплати. Враховуючи вищевикладене, просить суд скасувати рішення та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

В судове засідання з'явився представник позивача, відповідач та представник третьої особи, однак позивач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 61-64), що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України, розглянути справу у його відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача та представника третьої особи на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з таких підстав.

Згідност.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач ОСОБА_5 дотримався вимог Порядку реєстрації трудового договору, а відповідач ОСОБА_2 підписавши трудовий договір, не представила позивачу ОСОБА_5 трудову книжку для внесення відповідного запису про працевлаштування, а відтак позов ОСОБА_5 є підставним та підлягає до задоволення.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, так як він не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01 березня 2007р. між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір, згідно умов якого працівник(ОСОБА_6) зобов'язалась виконувати обов'язки продавця продовольчих та непродовольчих товарів з повною матеріальною відповідальністю та дотриманням санітарно-гігієнічних правил на робочому місці.(а.с.15-16).

Після реєстрації трудового договору відповідач звернулась з заявою про застосування податкової соціальної пільги(а.с.14).

Як вбачається із індивідуальних відомостей на застраховану особу ОСОБА_2, з номером облікової картки НОМЕР_1, позивач ОСОБА_5 відраховував платежі у пенсійний фонд.(а.с.12,13).

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_7, яка працює у ФОП ОСОБА_5 продавцем ствердила, що відповідач перебувала з позивачем в трудових відносинах.

Крім того, сама відповідач в судовому засіданні визнала, що працювала деякий час у позивача, однак жодних документів при прийомі на роботу не підписувала.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Кодексу законів України про працю.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін

В порядку ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Разом з тим, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Разом з тим, законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно роз'яснень даних в п.2 ППВСУ №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, в тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебували з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

Обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов'язання відповідача з'явитись у Кам`янка - Бузький районний центр зайнятості для повідомлення про припинення трудових відносин та посвідчення підписом запису про припинення трудового договору від 01.03.2007 року не передбачений ст.16 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у обраний позивачем спосіб.

Згідно роз'яснень даних в п.17 Постанови ПВС України від 24.10.2008 № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції з'ясовує чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. В п. 19 вищезгаданої постанови за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення, через неповне з'ясування обставин, що мають значення у справі, та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Із врахуванням наведеного вище, рішення суду про зобов'язання ОСОБА_2 з`явитись у Кам`янка - Бузький районний центр зайнятості для повідомлення про припинення трудових відносин та посвідчення підписом запису про припинення трудового договору від 01.03.2007 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 314 , 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 10 квітня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Кам'янка-Бузький районний центр зайнятості Львівської області про спонукання до вчинення дій - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець