Справа №667/7126/14-ц
17 грудня 2014 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:
головуючого судді: Скрипніка Л.А.,
за участю секретаря: Скакун Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернулась із позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку; судові витрати покласти на відповідача.
Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Позивач надала згоду на реєстрацію за вказаною адресою відповідача з її малолітньою дитиною, оскільки ОСОБА_2 проживала однією сім'єю з сином позивача. З лютого 2013 року вони вже не проживають однією сім'єю, у зв'язку із чим відповідач зібрала свої особисті речі та речі дитини і виїхали на інше постійне місце проживання. Будь-яких перешкод у проживанні позивач не чинила відповідачу, остання добровільно виїхала разом із дитиною. Однак в добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, житлом не користується, комунальні послуги не сплачує.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки не повідомила.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд, ухваливши при цьому заочне рішення відповідно до положень ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши подані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин.
На підставі договору купівлі-продажу від 19.12.1984 року позивач є власником 49/200 частин домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
На підставі договору купівлі-продажу від 19.12.1984 року позивач є власником 3/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Як вбачається із домової книги за адресою: АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 та її дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за вказаною адресою, що також підтверджується довідкою з місця проживання виданою Органом самоорганізації населення №11 "Забалка".
Факт відсутності відповідача з дитиною ОСОБА_4 у вищевказаному домоволодінні понад один рік підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6.
Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, ст.48 Закону України "Про власність"). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтею 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 405 вказаного Кодексу, визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
За приписами ч. 2 вказаної статті, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
На підставі, викладеного, враховуючи, що відповідач у справі більше року з часу звернення позивача із розглядуваною судом позовною заявою, відсутня за місцем реєстрації та не користується вищевказаним житловим приміщенням, суд вважає позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням належним на праві власності позивачу обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Разом із тим, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають, оскільки останній є дитиною ОСОБА_7 - сина позивача, який зареєстрований у вказаному домоволодінні, про що позивач повідомила суду. Отже, у зв'язку із тим, що ОСОБА_7 є членом сім'ї позивача і зареєстрований за вищевказаною адресою, то його дитина - ОСОБА_3 має право користуватись жилим приміщенням в якому зареєстрований його батько.
Зокрема, позовні вимоги в частині усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації відповідача задоволенню не підлягають, оскільки дане питання вирішується на стадії виконання рішення суду, тобто, відповідач якого визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням автоматично вважається таким, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку.
На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 5, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 213, 214, 215, 224-229, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 333 (триста тридцять три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, тобто після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Л.А. Скрипнік