У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2014 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1, особа дії, якої оскаржуються: Підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1, особа дії, якої оскаржуються: Підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на дії державного виконавця.

19 грудня 2014 року зазначену скаргу було передано в провадження судді Катющенко В.П. в порядку визначеному ст. 11-1, ч.1 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається із заявлених вимог, заявник просить суд: визнати дії головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 неправомірними та скасувати акт державного виконавця від 03 жовтня 2013 року.

Як роз'яснено в п. 25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», розглядаючи скарги на дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, суд повинен перевірити їх відповідність як положенням статті 62 Закону про виконавче провадження, так і прийнятим відповідно до цього Закону нормативно-правовим актам, зокрема, Порядку накладення арешту на цінні папери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1999 року № 1744; Положенню про порядок і умови зберігання цінних паперів, на які накладено арешт, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 4 жовтня 1999 року № 489 (з наступними змінами), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 29 жовтня 1999 року за № 740/4033; Порядку реалізації на фондовій біржі цінних паперів, на які звернено стягнення, затвердженому рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 25 грудня 2012 року № 1853, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 січня 2013 року № за 159/22691; Тимчасовому положенню про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (з наступними змінами), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038; Порядку реалізації арештованого майна, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5 (з наступними змінами), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 липня 1999 року за № 480/3773.

Оскільки дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення цими особами позову, у зв'язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз'яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні.

З урахуванням викладеного, враховуючи оскарження заявником дій державного виконавця щодо реалізації арештованого майна - акту державного виконавця щодо проведення 03 жовтня 2013 року прилюдних торгів, який видано на підставі протоколу проведення аукціону № 1413337-7 від 25 вересня 2013 року, та є підставою для подальшого оформлення права власності на майно, суд приходить до висновку про неможливість розгляду скарги в порядку цивільного судочинства в межах Розділу VII Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 15, ч.1 ст.122, ст.ст. 210, 293, 294, 383 Цивільного процесуального кодексу України, п. 25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі справі за скаргою ОСОБА_1, особа дії, якої оскаржуються: Підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на дії державного виконавця.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: