Провадження №2/761/7938/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим Т.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гаврилюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» про захист прав споживача, суд, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» про стягнення грошових коштів та збільшивши розмір своїх позовних вимог зазначив, що 19 березня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 10225Д-20Ф. За умовами цього договору строком на 92 дні позивач вніс 505 000,00 грн. з процентною ставкою 25,5 % річних. Також зазначив, що 08 травня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір банківського вкладу №10582Д-20Ф. За умовами цього договору строком на три місяці позивач вніс 19 000,00 грн. з процентною ставкою 25,1 % річних.

19.06.2014 року заявником було подано заяву до відповідача про повернення коштів з рахунку банківського рахунку відкритого на виконання договору банківського вкладу № 10225Д-20Ф, а також подано заяву про намір достроково забрати кошти з рахунку відкритого на виконання договору банківського вкладу №10582Д-20Ф, проте відповідач не повернув позивачу кошти, що знаходяться на вищевказаних рахунках. Також зазначив, що фондом гарантування вкладів фізичних осіб - 09.10.2014 року відшкодовано позивачу 200 000,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 324 000,00 грн., нараховані відсотки по вказаним вкладам в розмірі 11277,40 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., матеріальні збитки за неналежне та несвоєчасне надання послуг згідно умов договору банківського вкладу, в розмірі 92008,67 грн..

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та звернувся з письмовими запереченнями, в яких зазначив, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2014 року прийнято рішення № 37 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «Південкомбанк», а також зазначив, що вказані вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що 19 березня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 10225Д-20Ф. За умовами цього договору строком на 92 дні позивач вніс 505 000,00 грн. з процентною ставкою 25,5 % річних. (а.с.7-8).

Відповідно до копії заяви № 228752 від 19.03.2014 року про переказ готівки, вбачається, що позивач ОСОБА_1 перерахував на користь відповідача ПАТ КБ «Південкомбанк» суму коштів в розмірі 505 000,00 грн. та в графі «Призначення платежу» зазначено: «Прийняття коштів на депозитний рахунок згідно угоди № 10225Д-20Ф (а.с.9).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 19.06.2014 року адресованої Уповноваженій особі тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Південкомбанк», вбачається прохання видати суму вкладу та нараховані відсотки по вкладному договору № 10225Д-20Ф (а.с.13).

Відповідно до п.3.1.1. договору банківського вкладу №10225Д-20Ф Банк зобов'язується повернути вкладникові вклад по закінченню строку його розміщення, а також сплатити нараховані по вкладу проценти відповідно до підпункту 2.3.5 даного договору.

Відповідно до п.3.1.3. договору банківського вкладу №10225Д-20Ф банк зобов'язується за користування грошовими коштами нараховувати і сплачувати вкладнику проценти у строки та в розмірах, які передбачені умовами вказаного договору.

Встановлено, що 08 травня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір банківського вкладу №10582Д-20Ф. За умовами цього договору строком на три місяці позивач вніс 19 000,00 грн. з процентною ставкою 25,1 % річних. (а.с.10-11).

Відповідно до копії заяви № 243145 від 08.05.2014 року про переказ готівки, вбачається, що позивач ОСОБА_1 перерахував на користь відповідача ПАТ КБ «Південкомбанк» суму коштів в розмірі 19 000,00 грн. та в графі «Призначення платежу» зазначено: «Прийняття коштів на депозитний рахунок згідно угоди № 10582Д-20Ф (а.с.12).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 19.06.2014 року адресованої Уповноваженій особі тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Південкомбанк», вбачається повідомлення про намір достроково забрати суму вкладу, а саме 27.06.2014 року по вкладному договору № 10582Д-20Ф (а.с.14).

Відповідно до копії виписки по особовому рахунку НОМЕР_1 станом на 19.06.2014 року, залишок на вказаному рахунку становить 505 000,00 грн. (а.с.15).

Відповідно до копії виписки по особовому рахунку НОМЕР_2 станом на 19.06.2014 року, залишок на вказаному рахунку становить 19 000,00 грн. (а.с.16).

Відповідно до виписки по картковому рахунку № 2625.3.005163.001 за період з 01.05.2014 року по 20.06.2014 року, вбачається, що залишок коштів по сплаті відсотків за вказаними депозитними договорами становить 11277,40 грн. (а.с.17).

Також позивачем було зазначено що 09.10.2014 року фондом гарантування вкладів фізичних осіб було відшкодовано останньому суму коштів в розмірі 200 000,00 грн..

Згідно ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації» Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року №2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893 передбачено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на V підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Застосування судами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за заxистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із діючого цивільного законодавства України та умов договорів банківського вкладу.

Зазначена правова позиція міститься в ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6-13275св14 від 16 липня 2014 року.

Відповідно до п.3.1.1. договору банківського вкладу №10582Д-20Ф Банк зобов'язується повернути вкладникові вклад по закінченню строку його розміщення, а також сплатити нараховані по вкладу проценти відповідно до підпункту 2.3.5 даного договору.

Відповідно до п.3.1.3. договору банківського вкладу №10582Д-20Ф банк зобов'язується за користування грошовими коштами нараховувати і сплачувати вкладнику проценти у строки та в розмірах, які передбачені умовами вказаного договору.

Відповідно до п.3.2.2. договору банківського вкладу №10582Д-20Ф вкладник має право вимагати дострокового повернення вкладу.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 335277,40 грн. = 505 000,00 грн. (сума вкладу за депозитним договором 10225Д-20Ф) + 19 000,00 грн. (сума вкладу за депозитним договором 10582Д-20Ф) - 200 000,00 грн. (сума коштів повернути Фондом гарантування вкладів фізичних осіб) + 11 277,40 грн. (нараховані відсотки).

Позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальних збитків за неналежне та несвоєчасне надання послуг згідно умов вищевказаних договорів в розмірі 92008,67 грн. не обґрунтовані позивачем та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки умовами договорів банківських вкладів така відповідальність не передбачена, та вимоги закону не передбачають такого розрахунку розміру відшкодувань.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до вказаної норми мова йде про ті доходи, які особа недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 поніс матеріальні збитки, пов'язані з невиконанням умов вказаних договорів з боку відповідача, які призвели до втрати доходів ОСОБА_1 - не надано.

Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором та Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами.

Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами Угоди щодо відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено невиконання відповідних договірних зобов'язань перед позивачем щодо повернення банківських вкладів та відсотків за користування ними, тому оскільки заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення суми депозитного вкладу та процентів підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати суд розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 509, 526, 1058, 1060 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 179,208, 209, 212-215, 224-228, 233 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» про захист прав споживача - задовольнити частково.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в загальному розмірі 335277,40 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: