Справа №201/4026/14-ц
Провадження №2/201/1306/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2014 рокуЖовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого-судді - Федоріщева С.С.,
при секретарі - Постоленко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Жовтневий районний відділ міста Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Жовтневий районний відділ міста Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив що він є основним квартиронаймачем квартири за АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4. 11 жовтня 2002 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2, прізвище дружини після одруження - «ОСОБА_2». Після одруження родина ОСОБА_1 мешкала в вищевказаній квартирі. На прохання дружини позивач дав згоду на реєстрацію в квартирі ОСОБА_2 та її дітей від попереднього шлюбу. В період шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3, яка також була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому спільне життя подружжя не склалося та шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу громадянка ОСОБА_2 залишила шлюбне прізвище «ОСОБА_2». Колишня дружина позивача в січні 2009 року розірвала подружні стосунки з позивачем та з трьома дітьми виїхала з спірної квартири. Як потім дізнався позивач, ОСОБА_2 з дітьми переїхала до м. Запоріжжя, але адресу проживання йому не повідомила. Так, зареєстровані в квартирі особи, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з січня 2009 року в спірній квартирі не проживають, квартирою не користуються та не цікавляться. Всі витрати по утриманню квартири покладенні па позивача, який здійснює оплату житлово-комунальних платежів, устатковує її необхідними засобами індивідуальної звітності, здійснює необхідний поточний та капітальний ремонт. Позивач є інвалідом дитинства ІІІ групи, та потребує постійної підтримки свого здоров'я медично-профілактичними заходами та ліками. Тому комунальні витрати, які розраховуються з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, є для нього матеріально суттєвими. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому остання надала суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи провести без її та позивача участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Представник третьої особи до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі у зв'язку з великою завантаженістю, у вирішенні спору поклався на розсуд суду.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Враховуючи викладене у заяві представника позивача про розгляд справи без її та позивача участі та неявку відповідача і представника третьої особи, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири за АДРЕСА_1, згідно рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради м. Дніпропетровська від 23 квітня 2004 року №244 (а.с. 9).
Зазначена квартира складається з 2-х кімнат, загальною площею 43,41 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м.
Відповідно до довідки Єдиного абонентського відділу Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» про склад сім'ї та місце реєстрацій №1559 від 20 січня 2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с. 10).
11 жовтня 2002 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2, прізвище дружини після одруження - «ОСОБА_2», що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3, виданим 11 жовтня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 11).
Після одруження родина ОСОБА_1 мешкала в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
На прохання дружини позивач надав згоду на реєстрацію у вищевказаній квартирі ОСОБА_2 та її дітей від попереднього шлюбу (а.с. 12): ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - дата реєстрації 15 червня 2004 рік.
В період шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
В подальшому спільне життя подружжя не склалося та заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2010 року по цивільній справі №2-5320/2010 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишила шлюбне прізвище «ОСОБА_2» (а.с. а.с. 13).
Як встановлено вищезазначеним рішенням суду, з 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинилися шлюбні відносини, ведення сумісного господарства та спільне життя. Також в рішенні зазначено, що їх спільна донька проживає разом з матір'ю.
Колишня дружина позивача в січні 2009 року розірвала подружні стосунки з Позивачем та з трьома дітьми виїхала з квартири. Як потім дізнався позивач, ОСОБА_2 з дітьми переїхала до м. Запоріжжя, але адресу проживання йому не повідомила.
Зареєстровані в Квартирі особи, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з січня 2009 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, з цього часу квартирою не користуються та не цікавляться.
Факт непроживання відповідачів в зазначеній квартирі підтверджується відповідними актами від 18 серпня 2011 року (а.с. 16), від 19 листопада 2012 року (а.с. 17), від 22 липня 2013 року (а.с. 18), від 20 січня 2014 року (а.с. 19) та від 06 березня 2014 року (а.с. 20), складеними особами, що проживають в АДРЕСА_3, а також представником КП «ЖЕП №6» Жовтневого району м. Дніпропетровська.
В період з січня 2009 року по теперішній час відповідачі жодної спроби вселитися до спірної квартири не робили, обов'язки, що передбаченні договором найму житлового приміщення ними не виконуються, всі витрати по утриманню квартири покладенні на позивача, який здійснює оплату житлово-комунальних платежів, устатковує її необхідними засобами індивідуальної звітності (лічильники газу, електроенергії), здійснює необхідний поточний та капітальний ремонти.
Так, Позивач регулярно сплачує вартість житлово-комунальних послуг з розрахунку всіх зареєстрованих осіб, постійно здійснює поліпшення умов проживання, а саме здійснює поточний ремонт приміщення.
Позивач є інвалідом дитинства ІІІ групи (а.с. 8), та потребує постійної підтримки свого здоров'я медично-профілактичними заходами та ліками. Тому комунальні витрати, які розраховуються з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, є для нього матеріально суттєвими.
Згідно ч.1 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
ОСОБА_2 та її діти постійно та по своїй волі не проживають в спірній квартирі, не ведуть спільне господарство; їх особисті речі в квартирі відсутні, але добровільно не здійснюють зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.
Судом також було встановлено, що на зворотній частині свідоцтв про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_1 від 30 листопада 1996 року та ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 від 30 листопада 1996 року є відмітки про участь у приватизації будинку АДРЕСА_4.
Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином.
Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу.
Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках, передбачених ст. 71 ЖК УРСР, але відповідачі до теперішнього часу не надали жодних доказів, про те, що вони мають право на збереження за ними житла та не скористалися правом бронюванням житла.
Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дає підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним.
Згідно ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.
Відповідно до Наказу МВС України від 22 листопада 2012 року «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення у день подання особою документів (п. 1.3 Порядку реєстрації).
Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тощо.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначає, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.
На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
В силу статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.
В даному випадку з наданих позивачем доказів судом вбачається що відповідачі за зареєстрованим місцем проживання тривалий час не мешкають, зобов'язань пов'язаних з квартирою не несуть, спірною квартирою не користуються, повністю припинили виконувати обов'язки, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не цікавляться спірним приміщенням, однак з реєстрації не знімались, у зв'язку з чим позивач вимагає визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 169, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Жовтневий районний відділ міста Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 43,41 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя:С.С. Федоріщев