Номер провадження: 22-ц/785/7421/14
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи: Одеське міське управління ГУМВС України в Одеській області, Прокуратура Приморського району м. Одеси в інтересах Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами Заступника прокурора Приморського району м. Одеси, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Одеського міського управління (далі ОМУ) ГУМВС України в Одеській області. Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивачі просили стягнути з держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 млн. грн. на користь ОСОБА_2 та у розмірі 500 тис. грн. на користь ОСОБА_3, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що 06 червня 2011 року відносно них неправомірно було порушено кримінальну справу, їх незаконно було затримано на три доби, незаконно обрано запобіжний захід і притягнуто до кримінальної відповідальності. В подальшому постановою суду від 17 січня 2012 року, яка набрала чинності 02.02.2012р., постанову про порушення кримінальної справи було скасовано. Внаслідок незаконного затримання у ОСОБА_2, як у інваліда другої групи та хворої на цукровий діабет, яка потребувала стаціонарного лікування після операції, значно погіршився стан здоров'я. Позивачі зазначали, що внаслідок незаконних дій слідчого, вчиненого на них тиску вони зазнали суттєвих моральних і фізичних страждань, що було викликано приниженням їх гідності, самоповаги, погіршенням стану здоров'я, стресовим станом, порушенням нормальних життєвих зв'язків тощо.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області позов не визнав, посилаючись на недоведеність позову, на відсутність розрахунків, на невстановлення причинно-наслідкового зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2

Представник Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області та Прокуратури Приморського району м. Одеси проти позову заперечували за необґрунтованістю та недоведеністю вимог.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задоволені частково.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. шляхом списання коштів з Державного бюджету України, за рахунок коштів призначених на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. шляхом списання коштів з Державного бюджету України, за рахунок коштів призначених на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Приморського району м. Одеси просить рішення суду від 04 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області просить рішення суду від 04 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ОМУ ГУМВС України в Одеській області просить рішення суду від 04 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Як належний уповноважений державою орган до участі у розгляді справи в якості співвідповідача апеляційним судом залучено Державну казначейську службу України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд 1-ої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, перебування під слідством, а також незаконного затримання позивачам було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету у вищевказаному розмірі.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується частково.

За змістом ст. ст. 1167 ч.2 п.2, 1176 ЦК України шкода, у тому числі моральна шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання… відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду встановлюється законом.

У відповідності зі ст. ст.1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою…; право на відшкодування шкоди виникає у випадках постановлення виправдувального вироку, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою тощо; відшкодування шкоди, у тому числі моральної, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, і відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться у разі завдання таких моральних втрат громадянинові, які призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають від громадянина додаткових зусиль для організації свого життя, відшкодування здійснюється, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Із матеріалів справи та із дослідженої апеляційним судом кримінальної справи вбачається, що 11 квітня 2011 року слідчим СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за фактом шахрайських дій стосовно громадянина ОСОБА_3 За змістом постанови останньому незаконним продажем квартири завдано майнової шкоди у розмірі 50 тис. дол. США. За цим фактом 14.04.2011р. ОСОБА_4 було пред'явлено звинувачення. У зв'язку з зазначеним ОСОБА_3 звернувся до слідчого з заявою про визнання його потерпілим. Однак в цьому йому було відмовлено постановою слідчого від 27.05.2011р.(а.с.285-286,2896-289а)

Натомість постановою старшого слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Дімчева Р.Ф. від 06 червня 2011 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу № 4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.(а.с.5-6) Того ж дня позивачів було затримано як осіб, що підозрюються у вчиненні злочину, допитано у якості підозрюваних, та поміщено до ізолятора тимчасового тримання (ІТТ) до 09 червня 2011 року. (а.с.7-13) 09 червня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було пред'явлено звинувачення в здійсненні злочину, передбаченого ст.190 ч. 4 КК України.(а.с.290-295) У зв'язку з непогодженням прокурором подання слідчого про взяття позивачів під варту, 09.06.2011р. стосовно них було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.(а.с.296-302)

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2012 року, постанова старшого слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Дімчева Р.Ф. від 06 червня 2011 року про порушення вищевказаної кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була скасована як незаконна, у зв'язку з чим втратили чинність звинувачення та запобіжні заходи стосовно позивачів.(а.с.27-34) За змістом постанови суд прийшов до висновку, что в розпорядженні слідчого не було достатніх відомостей, які б вказували на наявність ознак шахрайства в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2, рішення про порушення кримінальної справи прийнято з суттєвим порушенням встановленого КПК України порядку, по неповно перевіреним відомостям.

Відтак, період незаконного перебування позивачів під слідством та на підписці про невиїзд становить сім місяців і 27 днів, тобто майже 8 місяців, а період перебування під вартою три дні.

Вбачається, що позивач ОСОБА_3 на момент затримання був приватним підприємцем, здійснював підприємницьку діяльність. (а.с.64-66) Згідно з копією медичної довідки від 05 червня 2011 року ОСОБА_2 на момент затримання (06.06.2011р.) проходила післяопераційне лікування в КУ «Міська лікарня №1» з діагнозом: лігатурна хвороба, запалювальний інфільтрат передньої брюшної стінки, цукрового діабету (а.с.55), та потребувала подальшого лікування.(а.с.159) Відповідно до довідки з КУ «Міська лікарня № 1» від 10 червня 2011 року у позивача ОСОБА_2 виявлено саморозкриту флегмону передньої брюшної стінки, стан здоров'я ОСОБА_2 погіршився (а.с.56) За наявними у справі довідками позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, має тяжкі хронічні захворювання, зокрема дисциркуляторну енцефалопатію, церебральний атеросклероз, гіпертонічну хворобу 2 ступ., риск 3, сахарний діабет 2 типу тяжка форма, ПХЕС, лігатурну хворобу тощо.(а.с.55-62)

Згідно висновку №388 КУ «Обласного бюро судово-медичної експертизи» від 24 березня 2014 року у ОСОБА_2 в червні 2011 року були наступні захворювання: лігатурна хвороба, флегмона передньої брюшної стінки, післяопераційна вентральна грижа, сахарний діабет ІІ типу, дисциркуряторна енцефалопатія 2 ступ., декомпенсація кризове протікання, часті кризові стани, гіпертонічну хворобу 2 ступ., риск 3, церебральний атеросклероз, ожиріння ІІІ ступеня; зазначено, що внаслідок перебування ОСОБА_2 в ІТТ з 06 по 09 червня 2011 року в несприятливих умовах, у разі відсутності медичної допомоги стан її здоров'я міг погіршитись, оскільки їй необхідні були щоденні перев'язки в місті запалення та медикаментозна терапія. (а.с. 185)

Колегія суддів погоджується з тим, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, незаконного затримання, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.. позивачі, які вважали себе потерпілими, зазнали моральних страждань, були порушені їх права громадян, оскільки вони були позбавлені можливості вільного пересування, можливості вільно реалізувати свої звички і бажання, та були погіршені їх відносини в життєвих стосунках з оточуючими людьми, а позивач ОСОБА_2 на час перебування під вартою була позбавлена можливості продовжити післяопераційне лікування та з урахуванням наявних у неї тяжких хронічних хвороб хвилювалася за своє виживання в умовах позбавлення волі.

Однак, враховуючи вимоги ст. ст. 23,1167 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які не були належно застосовані судом першої інстанції, колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди. Колегія суддів також вважає, що суд не врахував тривалості вимушених змін в житті позивачів, і не дав належну оцінку усім зібраним у справі доказам.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(п.9) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану… При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд мав виходити із розміру мінімальної заробітної плати, мав керуватися принципами поміркованості, розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб позивачів і не призводити до їх збагачення. Враховуючи тривалість перебування позивачів під слідством та розмір мінімальної заробітної плати (1218 грн.) розмір відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів повинен бути не меншим за 7 місяців і 27 днів у сумі 9622,20 грн. Проте, керуючись вищевказаними принципами, враховуючи стан здоров'я позивачів, глибину і тривалість завданих їм моральних страждань, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування позивачів під слідством слід визначити у сумі 11 тис. грн. (1375 грн. х 8) та додатково за час тримання під вартою у сумі 4500 грн. (1500х3дн.) на користь ОСОБА_3 та у сумі 9000 грн.(3000х3дн.) на користь ОСОБА_2 Загалом позивачу ОСОБА_3 слід відшкодувати моральну шкоду у сумі 15500 грн., а позивачу ОСОБА_2 у сумі 20000 грн., які підлягають стягненню з державного бюджету України.

Посилання представника ОМУ ГУМВС України в Одеській області на самообмову позивачів, а відтак і на відсутність підстав для відшкодування їм моральної шкоди, до уваги не беруться, оскільки із дослідженої апеляційним судом кримінальної справи вбачається, що позивачі в оману слідство не вводили, детально були допитані слідчим тільки в якості свідків, де ними послідовно було викладено події, які вони спостерігали і учасниками яких, незалежно від своєї волі, виявились. В протоколі допиту у якості підозрюваних позивачі підтвердили свої пояснення надані ними в якості свідків. За протоколом допиту в якості звинувачених позивачі визнали вину частково, але від дачі свідчень відмовились. З огляду на те, що це часткове визнання вини відповідними свідченнями не було підтверджено, та враховуючи, що цей факт мав місце на третій день тримання позивачів під вартою, то колегія суддів самообмовою це не вважає, і погоджується з доводами позивачів про те, що часткове визнання вини було наслідком їх незаконного затримання і сподіванням добитись звільнення.

Посилання апелянтів на недоведеність моральної шкоди, на відсутність встановлення вини посадових осіб, на відсутність причинно-наслідкового зв'язку тощо не можуть братися до уваги, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами цивільної і кримінальної справи, та змістом вищевказаних норм матеріального права.

За таких обставин, у зв'язку з порушенням судом 1-ої інстанції норм матеріального і процесуального права апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні з викладенням резолютивної частини рішення в новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Заступника прокурора Приморського району м. Одеси, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн., та на користь ОСОБА_3 у розмірі 15500 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот) грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк А.П. Заїкін