АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6925 Головуючий у 1 інстанції - Кохановська З.С.
2014 рік Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої працівником при виконанні трудових обов'язків

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк»

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся за зазначеним позовом до суду,в якому вказував, що відповідно до укладеного трудового договору № 291 від 28.09.2006 року та наказу № 686/1 п/с, ОСОБА_1 прийнятий на посаду старшого спеціаліста по обслуговуванню фізичних осіб відділення № 17 філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «Приватбанк». 11.06.2008 року відповідно до службовою розслідування встановлено що ОСОБА_1 здійснив несанкціоновані операції по корпоративним рахункам клієнтів відділення № 17, а також незаконні операції з картковими рахунками клієнтів - фізичних осіб, в зв'язку з чим банку було завдано матеріальну шкоду в сумі 164029,72 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року позивачу в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник банку подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався не те, що на момент ухвалення рішення є лише докази порушення кримінальної справи та її зупинення, однак відсутній вирок, на підставі якого відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності. Однак, погодитись з подібним висновком не можна, оскільки суд дійшов їх на порушення ч.ч.1, 3 ст.130 та п.1 ст. 130 КЗпП України та не врахував роз'яснення, викладені в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України"Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" № 14 від 29.12.1992р. передбачено,щоувідповідностізіст.130КЗпПвідшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність),якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався та не безпідставно не прийняв додану копію договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем,з огляду на що, на думку апелянта, рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з‛явилися, про розгляд справи повідомлені належно, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах та порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству,установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України зазначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексуукладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3. 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чибули створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до трудового договору № 218 від 28.09.2006 року та наказу № 681/1 п/с від 28.09.2006 року відповідача ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду експерта спеціаліста рекламно-інформаційного пункту кредитування (а.с. 7, 8-9).

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 28.09.2006 року ОСОБА_1 в разі незабезпечення з вини співробітника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру завданого збитку банку та його відшкодування провадиться відповідно діючого законодавства. Співробітник не несе матеріальну відповідальність, якщо буде доказано, що шкода завдана не по його вині. (а.с. 10).

Згідно відповіді першого заступника начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сліпчука О.С. (а.с. 159), 27.06.2008 року прокуратурою Святошинського району м. Києва за фактом привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовим становищем службовими особами філії «Розрахунковий центр» ЗАТ КБ Приватбанк в особливо великих розмірах, яке належить ЗАТ КБ «Приватбанк», за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

30.10.2008 року прокуратурою Святошинського району м. Києва у кримінальній справі № 58-1914 проведено перекваліфікацію злочину з ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України з одночасним порушенням кримінальної справи за фактом заволодіння грошовими коштами філії «Розрахунковий центр» ЗАТ КБ «Приватбанк», шляхом обману та досудове слідство і кримінальній справі № 58-1914 зупинено 24.09.2009 року на підставі п. З ст. 206 КПК України редакції 1961 року.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволені позову суд виходив з того, що позивачем на надано доказів, що відповідачем заподіяно матеріальну шкоду при виконанні трудових обов'язків та враховуючи, що кримінальну справу порушено по факту, а не відносно ОСОБА_1

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді