РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/17996/13-ц

Пр. № 2/521/2268/14

23 грудня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання недійсним іпотечного договору

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2013 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, від імені яких діють батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позов обґрунтований наступними обставинами.

21 лютого 2008 року ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», уклав із ОСОБА_1 кредитний договір № 00398/FO, за яким ОСОБА_1 отримав від банку грошові кошти у розмірі 202054,75 доларів США на придбання квартири. 21 лютого 2008 року ВАТ «МТБ» уклав із ОСОБА_2 договір поруки № 03762-СО, за яким вона надала поруку за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. 21 лютого 2008 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1, і того ж дня між ОСОБА_1 та ВАТ «МТБ», за згодою дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, який передбачає надання ОСОБА_1 вищезазначеної квартири в забезпечення виконання власних зобов'язань за кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умов кредитного договору від 21.02.2008 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 187273,93 долари США та 89888 грн. 79 коп. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2011 року на користь позивача ПАТ «Марфін Банк» стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору у розмірі 187273,93 доларів США, що еквівалентно 1495288 грн. 69 коп. за курсом НБУ на день здійснення заборгованості та 89888 грн. 79 коп. Також з відповідачів на користь позивача стягнуто судові витрати. 02.02.2012 року Першим Малиновським відділом ДВС ОМУЮ відкриті виконавчі провадження на виконання виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 12.01.2012 року, в ході якого з'ясовано, що будь-яке рухоме та нерухоме майно (відмінне від предмету іпотеки), на яке можливо звернути примусове стягнення в межах процедури виконавчого провадження, у відповідачів відсутнє. Як зазначає позивач, наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане відповідачами в іпотеку нерухоме майно. Пунктом 18.12 договору іпотеки встановлено обов'язок Іпотекодавця не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без попередньої письмової згоди на це Іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення, в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, відповідачі порушили умови цього пункту договору, оскільки здійснили реєстрацію своїх малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, 2002 року народження, та доньки ОСОБА_4 - 2011 року народження у квартирі, яка є предметом іпотеки, без згоди ПАТ «Марфін Банк» 06.05.2011 року під час розгляду справи Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Як зазначає позивач, у пункті 12.8 договору іпотеки зазначено, що Іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності). Особи, які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки (при їх наявності), дали згоду на їх виселення. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як законні представники своїх малолітніх дітей, надали згоду на їх виселення. Позивач зазначає, що малолітні діти відповідачів не мали право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки, а їх реєстрація в указаній квартирі відбулася з порушенням умов іпотечного договору та після його укладення. ПАТ «Марфін Банк» повідомив відповідачів про прийняте ним рішення звернути стягнення на предмет іпотеки та запропонував ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добровільно звільнити квартиру, яка є предметом іпотеки, надіславши їм відповідні листи, однак вимоги позивача відповідачами в добровільному порядку виконані не були.

Представники ПАТ «Марфін Банк» в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, крім того, звернулись до суду з заявою про визначення порядку виконання рішення суду та надання відстрочки виконання рішення, в зв'язку із чим просили залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перший Малиновський відділ ДВС ОМУЮ.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, подала до суду письмові заперечення, в яких посилалась на незаконність та безпідставність позовних вимог ПАТ «Марфін банк» в зв'язку із вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала.

Представник Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи.

06 травня 2014 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було об'єднано з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання недійсним іпотечного договору.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін банк» обґрунтований тим, що укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк» договір іпотеки, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1 є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому є недійсним з огляду на те, що нотаріальне посвідчення договору іпотеки виконано із суттєвим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 не володіє українською мовою, а під час нотаріального посвідчення договору іпотеки йому не було надані ані усного, ані письмового перекладу тексту договору іпотеки. Крім того, як зазначає ОСОБА_1, з 05 серпня 2000 року по теперішній час, а відповідно і на момент укладення договору іпотеки, він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, яка, як зазначає ОСОБА_1 не давала нотаріально посвідченої згоди на укладення договору іпотеки, що порушує її права та законні інтереси. ОСОБА_1 також зазначає, що на момент укладення договору іпотеки, в спірній квартирі проживала малолітня дитина ОСОБА_1 - ОСОБА_3, 2002 року народження. Договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються, а згідно з вимогами Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Такі обставини, на думку ОСОБА_1 свідчать про суттєве порушення з боку ПАТ «Марфін банк» чинного законодавства України, а також прав і законних інтересів ОСОБА_1 під час укладення договору іпотеки.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов про визнання договору іпотеки недійсним підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі.

Представники ПАТ «Марфін банк» заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що договір іпотеки було укладено зі згоди ОСОБА_2, про що прямо зазначено в договорі іпотеки, а згода органу опіки та піклування при укладенні договору іпотеки не була потрібна, в зв'язку із тим, що на момент його укладення малолітня дитина ОСОБА_2 не мала ані права володіння, ані права користування квартирою, яка виступила предметом іпотеки, а мала інше місце проживання та реєстрації місця проживання.

Суд, вивчивши позовну заяву ПАТ «Марфін банк», заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності дійшов до висновків про те, що позов ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення належить задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 21 лютого 2008 року між ВАТ «МТБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00398/FO, відповідно до якого ВАТ «МТБ» надало ОСОБА_1 кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 202054 доларів США 75 центів на придбання квартири в сумі 180 000 доларів США, а також в сумі 22 054 доларів США 75 центів на сплату страхових платежів з терміном погашення до 18 лютого 2028 року.

21 лютого 2008 року між ВАТ «МТБ» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 03762-СО, предметом якого є надання поруки ОСОБА_2 перед ВАТ «МТБ» за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором № 00398/FO від 21 лютого 2008 року.

21 лютого 2008 року ОСОБА_1 було придбано квартиру під № 89 загальною площею 102,5 кв. м., житловою площею 58,5 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 796. Відповідно до п. 5 договору, його вчинено за згодою дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2, (свідоцтво про одруження від 05.08.2000 року, запис № 20), справжність підпису на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5

21 лютого 2008 року між ВАТ «МТБ» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання ОСОБА_1 в іпотеку квартиру під № 89 загальною площею 102,5 кв. м., житловою площею 58,5 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 00398/FO від 21 лютого 2008 року.

Пунктом 22 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя задоволення своїх вимог за кредитним договором і за договором іпотеки у випадку невиконання (часткового невиконання) ОСОБА_1 своїх зобов'язань перед ВАТ «МТБ» за кредитним договором.

Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів (протокол № 36 від 08.07.2010 року) назву та тип ВАТ «МТБ» змінено на ПАТ «Марфін банк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ВАТ «МТБ»

Як встановлено судом, 16.05.2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси на користь ПАТ «Марфін банк» стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 187273,93 долари США, що еквівалентно 1495288 грн. 69 коп. за курсом НБУ на день здійснення розрахунку заборгованості - 09.12.2009 року та 89,888 грн. 79 коп.

На виконання вказаного рішення суду, на підставі виконавчого листа № 2-651/11, який був звернутий позивачем до виконання, 02.02.2012 року Першим Малиновським відділом ДВС ОМУЮ були відкриті виконавчі провадження № 31013141 та № 31012033 відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яким було надано строк для добровільного виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 599 ЦПК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів не виконано, в зв'язку із чим, 22 жовтня 2013 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з письмовою пропозицією про добровільне звільнення в місячний строк з дня отримання вимоги квартири, що є предметом іпотеки.

Вказане повідомлення, відповідно до наявних в матеріалах справи копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення було отримано відповідачами 24.10.2013 року, однак вимоги ПАТ «Марфін Банк» щодо звільнення квартири, яка є предметом іпотеки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали.

В зв'язку із тим, що правовідносини виникли між сторонами в зв'язку із невиконанням відповідачами ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги п'ятої ЦК України, які містять загальні положення про зобов'язання та забезпечення виконання зобов'язання, та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іподекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Суд зауважує на тому, що наявність рішення Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, яке відповідачами не виконано, не позбавляє ПАТ «Марфін банк» права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане відповідачами в іпотеку нерухоме майно - квартиру під № 89 загальною площею 102,5 кв. м., житловою площею 58,5 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду України від 04.09.2013 року, ухваленій за наслідками розгляду касаційної скарги у зв'язку із неоднаковим застосуванням норм матеріального права (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Суд не погоджується з запереченнями представника ОСОБА_1 з посиланням на необхідність закриття провадження у справі з огляду на вимоги Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зважаючи на наступне.

Відповідно до змісту Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Разом із цим, судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Марфін банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання.

Таким чином, вимоги ПАТ «Марфін банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити, однак саме стягнення повинно бути зупинено на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до довідки про склад сім'ї та прописку (реєстрацію) № 204 від 16.02.2012 року у квартирі, що є предметом іпотеки з 06.05.2011 року мешкають та зареєстровані 4 особи - відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, та їх малолітні діти - син ОСОБА_3, 2002 року народження та донька ОСОБА_4, 2011 року народження.

Пункт 18.12 договору іпотеки від 21.02.2008 року встановлює обов'язок ОСОБА_1 не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без попередньої письмової згоди на це Іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення, в разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Здійснивши реєстрацію свого місця проживання та місця проживання своїх малолітніх дітей в квартирі, яка виступає предметом іпотеки без згоди ПАТ «Марфін банк», під час розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 істотно порушили вимоги вказаного пункту договору іпотеки.

Суд вважає необхідним зазначити, що на час укладення договору іпотеки, ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3, 2002 року народження були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_7, малолітня ОСОБА_4, 2011 року народження, була зареєстрована за тією ж адресою з 31.01.2011 року, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 05.12.2013 року. Відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6.

Необхідність зняття з реєстрації місця проживання відповідачів та їх малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та реєстрація їх без згоди ПАТ «Марфін банк» в спірній квартирі, яка виступає предметом іпотеки, не була обґрунтована жодним належним доказом з боку відповідачів, та оцінюється судом як спроба з боку відповідачів уникнути відповідальності за неналежне виконання своїх зобов'язань перед ПАТ «Марфін банк».

Вирішуючи спір, суд також дійшов до висновку про штучне погіршення житлових умов відповідачів та їх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_6, яку ОСОБА_2 передала за договором купівлі-продажу від 14.06.2010 року у власність своєму батьку - ОСОБА_7. Крім того, ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_4, яку вона 22.09.2008 року продала ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу. Незважаючи на вказані обставини, відповідачі ОСОБА_2 не здійснили жодного заходу щодо погашення заборгованості, яка виникла у них перед ПАТ «Марфін банк» за кредитним договором.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_3 є власником ? частини квартири АДРЕСА_7, в якій він і був зареєстрований до 06.05.2011 року.

Зважаючи на викладені обставини суд дійшов до висновку щодо порушення з боку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права ПАТ «Марфін банк», як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме квартири під № 89 загальною площею 102,5 кв. м., житловою площею 58,5 кв. м. у будинку АДРЕСА_1, в зв'язку із чим суд задовольняє позов ПАТ «Марфін банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та про виселення.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 до ПАТ «Марфін банк» про визнання недійсним іпотечного договору, суд дійшов до висновку про неможливість його задоволення в зв'язку із наступним.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на суттєве порушення вимог законодавства при нотаріальному посвідченні договору іпотеки від 21 лютого 2008 року, оскільки ОСОБА_1 не володіє українською мовою, а під час нотаріального посвідчення договору йому не було надано ані усного, ані письмового перекладу тексту договору іпотеки.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про нотаріат» якщо особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні не надала жодного доказу того, що ОСОБА_1 звертався до нотаріуса ОСОБА_5 з заявою щодо перекладу йому на російську мову тексту договору іпотеки або надання йому послуг перекладача. Договір іпотеки підписаний особисто ОСОБА_1 в присутності нотаріуса, дієздатність та правоздатність ОСОБА_1 також було перевірено нотаріусом, а сам ОСОБА_1 не звертався зі скаргою на дії нотаріуса щодо недотримання останнім вимог ст. 15 Закону України «Про нотаріат».

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що з 05 серпня 2000 року по теперішній час він перебуває у шлюбі з ОСОБА_1, а спірна квартира, яка є предметом іпотеки, набувалася у шлюбі, а тому знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, в зв'язку із чим ОСОБА_2, як дружина ОСОБА_1 мала надати нотаріально посвідчену згоду на укладення договору іпотеки, однак такої згоди надано не було.

Відповідно до свідоцтво про одруження НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились 5 серпня 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження Відділом реєстрації актів громадянського стану Кривоозерського району Миколаївської області зроблено запис за № 20.Прізвища після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до п. 12.9 Договору іпотеки від 21 лютого 2008 року Договір укладено за згодою дружини Іпотекодавця, ОСОБА_2, справжність підпису на заяві якої засвідчено ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 21.02.2008 року, за р. № 795.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що при укладенні договору іпотеки не було надано нотаріально посвідченої згоди дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 спростовуються вказаним пунктом договору іпотеки, а самим ОСОБА_1 або його представником не надавалось доказів відсутності в матеріалах нотаріальної справи заяви ОСОБА_2 зі згодою на укладення договору іпотеки.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у квартирі, яка є предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки проживала і проживає на даний час неповнолітня дитина ОСОБА_1 - ОСОБА_3, в зв'язку із чим він повинен був погоджуватись у встановленому законом порядку органом опіки та піклування, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до довідки виписки із домової книги про склад сім'ї та прописку від 16.02.2012 року в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3, 2002 року народження, так само як і ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований за вказаною адресою з 06.05.2011 року.

На момент укладення договору іпотеки від 21 лютого 2008 року малолітній ОСОБА_3, 2002 року народження, з 27.08.2007 року по 06.05.2011 року проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_7, власником ? частини якої він являється, згідно договору дарування від 9 грудня 2010 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою випискою із домової книги про склад сім'ї та реєстрацію від 05.12.2013 року, а також поясненнями представника ОСОБА_1, наданими в судовому засіданні 23.12.2014 року про те, що ОСОБА_1 з дружиною та дітьми вселилися та стали проживати в спірній квартирі з 2011 року.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на вимоги ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» щодо необхідності попередньої згоди органів опіки та піклування при здійсненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, так як ОСОБА_3 не мав ні права користування, ні права власності на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки.

Керуючись ст.ст. 575, 589, 590, 591, 598, 599 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 7, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 216, 217 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру під № 89 загальною площею 102,5 кв. м., житловою площею 58,5 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів та визначення початкової ціни предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із трикімнатної квартири під № 89 загальною площею 102,5 кв. м., житловою площею 58,5 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Визначити порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 за заявою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк».

Встановити відстрочку виконання рішення, відповідно до якої примусове виконання судового рішення можливе з дати прийняття Закону України про втрату чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв'язку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Визначити порядок виконання рішення, відповідно до якого пред'явлення виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення є підставою для державного виконавця відкрити виконавче провадження та у випадку відсутності відомостей про скасування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державному виконавцю необхідно вирішити питання щодо зупинення виконавчого провадження до дати прийняття Закону України про втрату чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв'язку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання недійсним іпотечного договору - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір у розмірі 458 (чотириста п'ятдесят вісім) грн. 80 коп., по 229 грн. 40 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ Ю.В. Тополева

З оригіналом згідно.

Суддя: Секретар: