У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 6 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила стягнути з відповідача Ѕ частину сплачених грошових коштів за кредитним договором від 27 липня 2005 року у сумі 33 413,48 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що під час шлюбу з ОСОБА_4 27 липня 2005 року вона отримала у акціонерному товаристві комерційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк», кредит у сумі 40 000 грн на споживчі цілі - ремонт квартири, яка є об'єктом спільної власності подружжя. Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 7 лютого 2007 року шлюб між ними розірвано та встановлено, що з січня 2006 року сторони не підтримують сімейних відносин. У рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором та на утримання квартири нею виплачено з січня 2006 року по червень 2013 року 66 826,96 грн, які підлягають поділу.

Рішенням Авдіївського суду Донецької області від 6 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2014 року, позов задоволено частково.

У порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину сплачених грошових коштів за кредитним договором від 27 липня 2005 року за період з січня 2006 року по червень 2013 року у сумі 31 822,76 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 6 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2014 року, ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що кредитний договір укладено в інтересах сімґї та отримані кошти фактично витрачені на задоволення потреб сімґї, тому такий договір створив обов'язки і для ОСОБА_4

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судами, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30 листопада 1985 року.

Рішенням Авдіївського міського суму Донецької області 7 лютого 2007 року шлюб розірваний і встановлено, що з січня 2006 року сторони не підтримують сімейних відносин.

25 жовтня 2004 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули у власність в рівних частках трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

27 липня 2005 року ОСОБА_3 уклала з акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_3 наданий кредит в сумі 40 000 грн, виконання якого забезпечено договором іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 6 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в спільному майні, поділ майна, що є сумісною власністю подружжя, встановлено, що цільовим призначенням отриманого кредиту є проведення ремонту в квартирі.

Пункт 4.8 кредитного договору покладає на ОСОБА_3 обов'язок щороку страхувати предмет іпотеки, тому 27 липня 2005 року ОСОБА_3 із закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий альянс» укладений договір страхування, який сторонами переукладався; після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 сплатила на користь закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий альянс» 2 серпня 2006 року - 212,10 грн, 17 серпня 2007 року - 212,10 грн за страховим полісом № 2011718/07НС, 7 серпня 2009 року - 212,10 грн за страховим полісом № 2195568/07НС, 9 липня 2010 року - 282,80 грн за страховим полісом № 3041968.

Після розірвання шлюбу протягом 2007-2010 років, ОСОБА_3 сплачувала платежі на утримання зазначеної квартири, про що надала відповідні докази.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 2 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. 3 ст. 61 СК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як роз'яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя і правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Оскільки судами встановлено, що кредитний договір укладено в інтересах сімґї та отримані кошти витрачені на задоволення потреб сімґї, суди дійшли правильного висновку, що такий договір створив обов'язки і для ОСОБА_4, тому сума сплаченого кредиту та страхові внески за договорами страхування, що укладені на виконання умов кредитного договору, які всього складають 63 645,52 грн, підлягають поділу у рівних частках між позивачем та відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано дійшов висновку про наявність у позивача права на відшкодування Ѕ частини сплачених грошових коштів за кредитним договором від 27 липня 2005 року та на утримання майна.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 6 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян

Судді: В.П.Гончар

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

Д.О.Остапчук