Справа № 2/489/2769/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 грудня 2014 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про вселення, зобов'язання не чинити перешкод,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про вселення, покладення обов'язку не чинити перешкод в користуванні житловим будинком.

Позивачка вказує на те, що відповідно до договору дарування частки домоволодіння від 28.07.2014 року їй на праві власності належить 21/100 частка домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Миколаєві. Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_4 - 61/300 частки, ОСОБА_2 - 61/300 частки, ОСОБА_8 - 61/600 частки, ОСОБА_9 - 18/100 часток, ОСОБА_7 - 61/600 частка.

Посилаючись на те, що в житловому будинку проживає відповідачка ОСОБА_2, яка перешкоджає її вселенню до будинку, позивачка просила суд вселити її до домоволодіння по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві, яке складається з житлових будинків літ.А-1 та літ.Б-1 та зобов'язати відповідачку не перешкоджати їй у користуванні ним.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов. Просила про його задоволення.

Відповідачка проти позову ОСОБА_5 заперечувала частково. Вказувала на те, що вона не заперечує, щоб позивачка вселялася до житлового будинку літ.А-1 в домоволодінні, вказуючи на те, що попередньому співвласнику 21/100 частки - дідусеві позивачки ОСОБА_10, саме в ньому і була визначена його частка. Проте, вона не згодна з тим, що позивачка має право користування будинком літ.Б-1 в домоволодінні, оскільки цей будинок вона збудувала разом зі своїм чоловіком, за власні кошти, та власними силами. Своїми коштами вони з ним поліпшили майно. Позивачка ж в цьому участі не приймала. До того ж, вона не має реального наміру проживати в будинку.

Третя особа ОСОБА_4 посилалася на те, що позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В силу Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 28.07.2014 року, належить 21/100 частка домоволодіння АДРЕСА_1

Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_4 - 61/300 частки, ОСОБА_2 - 61/300 частки, ОСОБА_8 - 61/600 частки, ОСОБА_9 - 18/100, ОСОБА_7 - 61/600 частка.

Як слідує з договору дарування частки домоволодіння від 28.07.2014 року, технічного паспорту на житловий будинок, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно в цілому вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 53,4 кв.м та житлового будинку літ.Б-1, загальною площею 41,5 кв.м, житловою площею 26,7 кв.м та господарських споруд.

Як пояснили сторони в судовому засіданні в спірному домоволодінні, а саме в житловому будинку літ.Б-1 проживає відповідачка ОСОБА_2, яка не надає згоду на вселення до будинку позивачки та перешкоджає позивачці користуватися ним.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_5 до правоохоронних органів у серпні 2014 року з відповідною заявою.

В судовому засіданні при розгляді справи відповідачка також заперечувала проти вселення позивачки до житлового будинку літ.Б-1, наполягаючи на тому, що остання не має права користуватися ним.

Таким чином, суд вважає, що права позивачки як співвласника домоволодіння, що закріплені в ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК України, використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд порушені відповідачкою, а тому приходить до висновку, що її позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про вселення, зобов'язання не чинити перешкод задовольнити.

Вселити ОСОБА_5 в домоволодіння АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_12 не чинити ОСОБА_5 перешкод в користуванні вказаними житловими будинками.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська