Провадження № 4-с/127/244/14

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2014 року Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Кашпрукам Г.М.,

секретаря Мироненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Клочкова А.Є. та скасування постанови від 06.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Клочкова А.Є. та скасування постанови від 06.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з військової частини НОМЕР_1 компенсації за неотриманий продовольчий пайок у розмірі 30 509,32 грн.

Скарга мотивована тим, що 06.10.2014 року старшим державним виконавцем Чугуївського міськрайонного відділу ДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області було винесено постанову № ВП 45022562, якою було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці по адміністративній справі № 2-а-3097-2007 про стягнення на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 компенсації за неотриманий продовольчий пайок із урахуванням індексу інфляції у розмірі 30 509,32 грн. Дана постанова державного виконавця мотивована тим, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та положень Постанови КМ України № 845 від 03.08.2011 року зі змінами, судові рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом міністрів України порядку. Скаржник вважає, що положення зазначеної постанови КМ України не мають зворотної сили, а тому не можуть застосовуватись до даного виконавчого документу, оскільки він виданий раніше, а саме ще у 2007 році.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даною скаргою, згідно якої ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову від 06.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги скарги підтримав у повному обсязі.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень чи відзиву на скаргу суду не надав.

Суд, відповідно до положень частини 2 статті 197 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін та їх представників без фіксації судового засідання технічними звукозаписувальним засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 з наступних підстав.

17.09.2007 року Замостянським районним судом м. Вінниці по адміністративній справі № 2-а-3097-2007 видано виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 компенсації за неотриманий продовольчий пайок із урахуванням індексу інфляції у розмірі 30 509,32 грн.

06.10.2014 року старшим державним виконавцем Чугуївського міськрайонного відділу ДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Клочковим А.Є. винесено постанову № ВП 45022562 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці по справі № 2-а-3097-2007 про стягнення на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 компенсації за неотриманий продовольчий пайок.

Частиною статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, в даному випадку органи державної виконавчої служби не є належним суб`єктом виконання судового рішення, яке набуло законної сили, оскільки таку функцію повинен виконувати відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів боржника.
Згідно пункту 3 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.
В той же час, вказана норма не вказує, яким саме органом повинно виконуватись подібне судове рішення.
Відповідно до положень статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Частиною 1 статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Оскільки в даному випадку ОСОБА_1 не погоджується із діями державного виконавця в ході примусового виконання судового рішення, ухваленого за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Цивільного процесуального кодексу України, він має право звернутись до відповідного адміністративного суду із позовом в порядку, передбаченому статтею 181 КАС України, а не відповідно до положень статті 383 ЦПК України.
Відповідно до положень пункту 6 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п`ята статті 82 Закону про виконавче провадження).
У зв`язку із цим у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Пунктом 1 частини статті 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В той же час, відповідно до положень частини 4 статті 10 ЦПК України, суд роз`яснює ОСОБА_1 його право на звернення до адміністративного суду, із урахуванням вимог щодо територіальної та юрисдикційної підсудності, із позовом до відповідного органу державної влади.
Враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 205, 209, 383 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Клочкова А.Є. та скасування постанови від 06.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів після її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції. Особи, які не були присутніми під час проголошення ухвали, можуть оскаржити її протягом п`яти днів після отримання її копії.

Суддя : Г.М.Кашпрук