Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5451/14 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов С.О.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначав, що в період з 21.09.2010 року по 14.07.2014 року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді водія автотранспортного засобу 3 класу.

Відповідно до наказу №85-к від 14.07.2014 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України, однак на день звільнення з роботи і на теперішній час відповідачем в порушення ст. 116 КЗпП України не було виплачено заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку та інші виплати, а саме: заборгованість по заробітній платі у розмірі 8544,64грн., компенсація за невикористану відпустку у розмірі за період роботи з 21.09.2010 по 14.07.2014 року за 62 календарних дні в розмірі - 4920,94грн.

Крім того, оскільки відповідач не виплатив йому належні суми при звільненні, то він вважає, що відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач зобов'язаний сплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 14.07.2014 року по день винесення судом рішення , а також, відповідно до ст.44 КЗпП України сплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 3730,50грн.

Невиплата заробітної плати відповідачем змусила його прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї сім'ї, що спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює у 5000,00грн. і просить стягнути з відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральну шкоду.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за 2013-2014 роки у розмірі 8544,64грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 14.07.2014 року по 30.09.2014 року у розмірі 4444,72грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку 62 календарних дні за період роботи з 21.09.2010 року по 14.07.2014 року у розмірі 4920,94грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ТОВ «Добропільське АТП» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов про стягнення затриманої заробітної плати та інших виплат звільненому працівникові, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП щодо строків виплати заробітної плати та наслідків їх порушення, а отже стягнув з відповідача неоплачену позивачеві заробітну плату, компенсацію невикористаної відпустки та середній заробіток за час затримки зазначених платежів.

Посилання апелянта на те, що розрахувати заборгованість можливо лише за участі експертів суперечить положенням КЗпП щодо обов'язку роботодавця здійснити з робітником розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП, а при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Також заперечення апелянта не узгоджується з положеннями ст. 94 КЗпП , за якими заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Тож судом встановлено невиконання роботодавцем свого обов'язку щодо виплати працівникові заборгованих грошових сум.

Не підтверджені належними доказами доводи апелянта щодо відмови позивача отримувати нараховану заробітну плату, та щодо безпідставності вимог по оплаті невикористаної відпустки.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача на те, що встановити розмір компенсації за невикористану відпустку можливо лише з залученням експертів суперечать доводам самої апеляції щодо того, що такі виплати були здійснені належним чином.

Безпідставними є і доводи щодо незаконності стягнення моральної шкоди. Суд першої інстанції, встановивши порушення прав працівника правильно керувався положеннями ст. 237-1 КЗпП за якими відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням вимог розумності та справедливості.

За таких умов судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: