Справа № 308/4292/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на автомобіль та звільнення з під-арешту,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайнного суду з позовом до ОСОБА_2, Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на автомобіль та звільнення з під-арешту.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23 листопада 2010 року ОСОБА_1, домовився з ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності виданої ОСОБА_2 про придбання у нього автомобіля марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2. З метою розрахунку за вищевказаний автомобіль, позивач передав ОСОБА_3 - 3 000,00 дол. США, що еквівалентно станом на 23.11.2010 р. 23 790,00 (двадцять три тисячі сімсот дев'яносто гривень 00 копійок) гривень. Оскільки всі істотні умови угоди сторонами було узгоджено та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди у сторін не виникало, ОСОБА_3 видав на ім'я позивача довіреність, посвідчену 23.11.2010 р. ОСОБА_4 нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим № 2725, якою надав позивачу повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом, як його власника. Крім того, ОСОБА_3 надав позивачу розписку від 23.11.2010 р. про отримання ним грошових коштів за вищевказаний автомобіль. ОСОБА_3 діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 04.11.2008 р. ОСОБА_5, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6135, згідно якої ОСОБА_3 надано повноваження розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, передати в заставу тощо) зазначений транспортний засіб. 16 березня 2014 р. на посту ДАІ № 1, що знаходиться на автодорозі Київ - Чоп 717 км від позивача був вилучений транспортний засіб та було повідомлено, що на даний автомобіль МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області накладено арешт та оголошено в розшук. Згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2013 р., даний автомобіль у позивача перебуває під арештом накладеним МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції на підставі відкритого виконавчого проваджень, а саме по солідарному стягненню заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відповідно до виконавчого листа № 308/1867/13-ц виданого 26.09.2013 року, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму боргу в розмірі 3 784 043,16 грн. та судового збору в розмірі 3441,00 гривень. З наведеного вище позивач зазначає, що набув право власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах, оскільки відповідач ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_7 довіреність (також надав розписку), згідно якої передав усі повноваження власника автомобіля. В свою чергу ОСОБА_3 видав на ім'я ОСОБА_1 довіреність (також надав розписку), згідно якої передав усі повноваження власника автомобіля. Як наслідок накладений арешт перешкоджає позивачу користуватися автомобілем, так, як на момент, накладення арешту, транспортний засіб знаходився у його користуванні та розпорядженні, а в подальшому позивач збирався зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому такий арешт порушує його права як власника даного автомобіля.

На підставі вищенаведеного позивач просить визнати за позивачем - ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - автомобіль, марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2 та зняти всі арешти, в тому числі накладені постановою ВП № 40293799 від 21.10.2013 року з транспортного засобу - з автомобіля марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2, а також скасувати його розшук.

14.08.2014 р. позивач звернувся до суду з заявою про заміну належного відповідача. Так згідно даної заяви позивач просить замінити відповідача - Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області на Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

Ухвалою суду було замінено відповідача - Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області на належного відповідача відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області.

Ухвалою суду до участі в справі було залучено як третю особу без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_8, надала заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позовних вимого ОСОБА_1, просив залишити без задоволення заяву позивача.

Представник третьої особи без самостійних вимог ПАТ «ВТБ БАНК» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно довіреності від 04.11.2008 р. посвідченої ОСОБА_5, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6135, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 надано право діяти від імені ОСОБА_2, а також надано повноваження з питань пов'язаних з вчиненням правочинів щодо розпоряджання, користування, експлуатації та відчуження транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.

Згідно наявної в матеріалах розписки, яку було надано ОСОБА_2 останній продав ОСОБА_7 автомобіль марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.

23 листопада 2010 року ОСОБА_1, домовився з ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності виданої ОСОБА_2 про придбання у нього автомобіля марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.

З метою розрахунку за вищевказаний автомобіль, позивач передав ОСОБА_3 - 3 000,00 дол. США, що еквівалентно станом на 23.11.2010 р. сумі у розмірі 23 790,00 (двадцять три тисячі сімсот дев'яносто гривень 00 копійок) гривень.

Оскільки всі істотні умови угоди сторонами було узгоджено та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди у сторін не виникало, ОСОБА_3 видав на ім'я позивача довіреність, посвідчену 23.11.2010 р. ОСОБА_4 нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим № 2725, якою надав позивачу повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом, як його власника.

Крім того, ОСОБА_3 надав позивачу розписку від 23.11.2010 р. про отримання ним грошових коштів за вищевказаний автомобіль. ОСОБА_3 діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 04.11.2008 р. ОСОБА_5, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6135.

Крім того, 23 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.

16 березня 2014 р. на посту ДАІ № 1, що знаходиться на автодорозі Київ - Чоп 717 км від позивача був вилучений транспортний засіб та було повідомлено, що на даний автомобіль МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області накладено арешт та оголошено в розшук.

Згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2013 р., даний автомобіль перебуває під арештом накладеним МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції на підставі відкритого виконавчого проваджень, а саме по солідарному стягненню заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відповідно до виконавчого листа № 308/1867/13-ц виданого 26.09.2013 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму боргу в розмірі 3 784 043,16 грн. та судового збору в розмірі 3441,00 гривень.

Згідно Постанови про розшук майна боржника від 05.03.2014 р., даний автомобіль перебуває в розшуку по відкритому виконавчому провадженню, а саме по солідарному стягненню заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відповідно до виконавчого листа № 308/1867/13-ц виданого 26.09.2013 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму боргу в розмірі 3 784 043,16 грн. та судового збору в розмірі 3441,00 гривень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен може володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб та не порушуючи їхніх інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України , право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи стверджено, що право власності на придбаний автомобіль позивач ОСОБА_1 набув 23.11.2010 року, оскільки 23.11.2010 року між сторонами був підписаний договір, покупець ОСОБА_1 передав продавцю обумовлену договором суму грошей, а останній передав йому автомобіль, ключі від автомобіля та документи на автомобіль.

Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках , встановлених законом, такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

На момент укладення сторонами правочину діюче на той час законодавство не вимагало нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі - продажу рухомого майна - транспортного засобу. Договір купівлі - продажу транспортного засобу на час укладення договору повинен був, відповідно до п.3 ст. 208 ЦК України , укладатися в простій письмовій формі, що і дотримано сторонами по договору.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України - якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна з його сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», - передбачено, що купівля-продаж транспортних засобів здійснюється шляхом письмового договору.

Тобто, враховуючи обставини даної справи, позивач набув право власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах.

Відповідно до ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.. 321 ЦК України). Аналогічна норма закріплена у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним.

За нормами ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 даного кодексу встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За змістом ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що згідно досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач набув право власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах, а накладений арешт перешкоджає позивачу користуватися автомобілем, а тому такий арешт порушує його права як власника даного автомобіля. Зважаючи на наведене суд переконаний, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі в цій частині.

Разом з тим, вимоги позивача про зняття всіх інших арештів накладених на вказане майно є необґрунтованими, доказів накладення інших арештів та заборон суду надано не було, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 207, 328, 638, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог ПАТ «ВТБ БАНК» про визнання права власності на автомобіль та звільнення з під-арешту - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на транспортний засіб - автомобіль, марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.

Зняти арешт та заборону на відчуження майна накладеного постановою ВП № 40293799 від 21.10.2013 року з транспортного засобу - з автомобіля марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2 та зняти розшук, оголошений постановою про розшук майна боржника від 05.03.2014 року по ВП № 40293799, виключивши з розшуку автомобіль марки ВАЗ 21093, рік випуску 2004, шасі, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.