Справа № 137/1899/14-ц Провадження № 22-ц/772/3728/2014Головуючий в суді першої інстанції Сільченко О. В.
Категорія 39Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на будинковолодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

До Літинського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з даним позовом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що у 1971 році її баба ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_5, у свою чергу, у 1972 році подарував 1/2 частину даного будинку своєму братові ОСОБА_6.

Після укладення договору дарування, ОСОБА_4 будинку ОСОБА_5 не передавала, як в послідуючому і ОСОБА_5 ОСОБА_6, тому ні в кого з них права власності на будинок не виникло. Крім того, нікому з обдарованих не передавалась земельна ділянка, що ще раз свідчить про те, що вони не набули права власності на будинок, вважає позивачка.

У спірному будинку весь час проживала ОСОБА_4, а з 1971 року з нею стала проживати ОСОБА_7 - мама позивачки, яка також була членом колгоспного двору, тому що на той час двір був колгоспним.

Після смерті ОСОБА_4, домоволодіння перейшло до ОСОБА_7, оскільки у колгоспному дворі спадщина відкривалася лише в разі смерті останнього члена колгоспного двору.

В 1989 році проходила загальна інвентаризація житлових будинків і будинок АДРЕСА_1 було оформлено на ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 з 1997 року 1/2 частина будинку належить позивачці у порядку спадкування.

У 2006 році іншу частину будинку незаконним шляхом переоформила з покійного ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_3, відповідачка у справі.

Оскільки у свій час 1/2 частина будинку незаконно перейшла до ОСОБА_5 і її незаконно переоформила на себе відповідачка, то свідоцтво про право на спадщину слід визнати незаконним та скасувати.

А так, як позивачка після смерті матері - ОСОБА_8 вступила в управління спадковим майном, то вона має право і на іншу 1/2 частину зазначеного будинку, тому просила суд також визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 на 1/2 частину буд.АДРЕСА_1, а отже, на 100% будинку.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13.11.2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

ОСОБА_2 оскаржила рішення суду, вважаючи, що при його ухваленні зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи; застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини; поверхнево досліджені матеріали справи, поза увагою залишено, що на час виникнення правовідносин, діяв ЦК УРСР, який по іншому регламентував право на спадкування. Просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходячи з норми ч.1 ст. 303 ЦПК України, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У даному випадку судом дотримано зазначених вимог закону.

Так, в ході судового розгляду справи було встановлено, що 02 серпня 1969 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 будинок в АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування на а/с 14, посвідченому і зареєстрованому в Селищенській сільській раді народних депутатів Літинського район Вінницької області.

Відповідно до договору дарування, посвідченого тією ж Селищенською сільською радою народних депутатів Літинського району Вінницької області, 04 квітня 1972 року ОСОБА_5 подарував своєму братові ОСОБА_61/2 частину будинку в АДРЕСА_1, належного йому на праві особистої власності( а/с 15).

Зазначені нотаріальні дії Селищанської сільської ради Літинського району Вінницької області відповідали, діючому на той час Закону УРСР «Про внесення змін і доповнень до Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих Української PCP» від 13.12.1979 pоку, а саме - його п.10 ст. 25.

Отже, ОСОБА_5 прийняв в дар від ОСОБА_4 будинок в АДРЕСА_1, став власником цього будинку та розпорядився його частиною за своєю волею, що спростовує доводи позивача про те, що ОСОБА_5 будинок дарувальником передано не було. Крім цього, позивачем також не надано доказів того, що 1/2 частину будинку не було передано ОСОБА_5 ОСОБА_6 при укладенні договору дарування ( а.с. 15), тому в цій частині доводи позивача також безпідставні.

Відповідно до виписки з погосподарської книги №1 за 1971-2005 роки Селищанської сільської ради Літинського району Вінницької області, до 1980 року спірний жилий будинок належав ОСОБА_4, а у 1980 році номер було переведено на підставі договорів дарування на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 його частині на кожного( а/с 10).

Підтверджується право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 і свідоцтвом №689 про право особистої власності на жилий будинок від 20.07.1991 року (а/с 40).

Саме такі обставини встановлені судом першої інстанції і вони повністю відповідають наданим сторонами доказам.

Оцінивши зазначені докази, суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_8 власником будинку АДРЕСА_1, не була, як і власником частини даного будинку.

Наявні у матеріалах справи витяги з технічного паспорта, виданого 19.07.1991 року, не є підставою для набуття права власності. А будь- якого правовстановлюючого документа на спірну частину жилого будинку на ім`я ОСОБА_8, позивачка суду не надала.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина, відповідно до норми ст. 525 ЦК УРСР від 1963 року (а/с 50).

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР від 1963 року дружина померлого входить до числа спадкоємців першої черги за законом.

Відповідачка ОСОБА_3 була дружиною померлого ОСОБА_5, що визнає позивачка та підтверджує це у своїй позовній заяві на а/с4.

Саме ОСОБА_3, як дружина спадкодавця, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.02.1999 року на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих в АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_5 на праві приватної власності( а/с 42).

Виходячи з викладеного, суд також дійшов правильного висновку про те, що вказане свідоцтво про право на спадщину видане у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстави, для визнання його незаконним та скасування, відсутні.

З цих же підстав необхідно відмовити і у задоволенні вимоги про визнання права власності за позивачкою на спірний будинок чи на його ? частину.

Запис у технічному паспорті ( а.с.36) про те, що ОСОБА_8 є головою колгоспного двору в 1/2 частині будинку по АДРЕСА_1, не є підставою для набуття права власності на дане майно тому, що ще у 1969 року будинок належав ОСОБА_5, а не ОСОБА_4 Отже, якщо ОСОБА_8 і проживала з ОСОБА_4 до смерті останньої, вона не набула права на даний будинок.

Крім того, Законом України «Про власність» від 15.04.1991 року було припинено існування майна колгоспного двору, тому суд правильно критично оцінив запис у технічному паспорті, виданому 19.07.1991року, про те, що ОСОБА_8 була головою колгоспного двору. (а/с 6).

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень; надані сторонами докази; правильно визначив правовідносини, які випливають з встановлених обставин справи та застосував необхідні норми права, діючі на час виниклих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, тому її необхідно відхилити, а рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: