Справа № 442/6845/13 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/783/3486/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Копняк С.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року у справі за позовом Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах Дрогобицької міської лікарні №1 до ОСОБА_2, КФ ПАТ «Страхова Компанія «Оранта-Січ» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2013р. Дрогобицький міжрайонний прокурор Львівської області в інтересах Дрогобицької міської лікарні №1 звернувся в суд із позовом, в якому згідно уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2, КФ ПАТ «Страхова Компанія «Оранта-Січ» вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від злочину в розмірі 13862,71 грн..

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 11.03.2012р. о 06 год. 30 хв. на автодорозі сполученням Східниця-Пісочне зі Сторони м.Трускавця у напрямку м.Львова з вини відповідача ОСОБА_2, потерпілий ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості і стаціонарно лікувалися у Дрогобицькій міській лікарні №1. Прокурор, посилаючись на те, що кримінальне провадження закрите у зв'язку з примиренням з потерпілими і на вимоги ст.1206 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2, КФ ПАТ «Страхова Компанія «Оранта-Січ» вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину в розмірі 13862,71 грн..

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської позов Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах Дрогобицької міської лікарні №1 до ОСОБА_2, КФ ПАТ «Страхова Компанія «Оранта-Січ» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід бюджету м. Дрогобича Львівської області 13862,71 гривень витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину. В позовних вимогах до КФ ПАТ «Страхова Компанія «Оранта-Січ» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 229, 40 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення, яким у позові прокурора в інтересах Дрогобицької міської лікарні №1 відмовити. На думку відповідача, ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що його автомобіль «Toyota Sequoia» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахований, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в свою чергу підтверджується Полісом №АС/0411116 від 02.03.2013р. з терміном дії до 01.03.2014р., виданий Дирекцією КФ ПАТ «Страхова Компанія «Оранта-Січ». Витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтвердженими документально відповідним закладом охорони здоров`я. Позивачем не були надані потерпілим від злочину будь-які документи на підтвердження витрат пов'язаних з лікуванням в анестезіологічному відділенні, згідно яких КФ ПАТ «СК Оранта-Січ» сплатила би відшкодування. Також, зазначає, що місцевим судом не взято до уваги той факт, що ним компенсовано всі витрати на лікарські засоби, котрі були необхідні потерпілим ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується відповідними чеками та пояснення самих потерпілих, а тому на його думку відсутні підстави для відшкодування витрат. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 190-195), що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, розглянути справу у відсутності сторін без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що оскільки внаслідок скоєної відповідачем ДТП, потерпілим ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження, вартість лікування останніх підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони є мотивованими та обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 11.03.2013 року о 06.30 год. на автодорозі сполученням Східниця-Пісочне зі сторони м. Трускавця у напрямку м.Львова, при проїзді ділянки в 89 км.+250 м., що на території Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Sequoia» д.н.з. НОМЕР_2, порушив вимоги Р1 п.п.1.2, 1.5., 1.10 (в частині терміну «небезпека для руху») Р2 п.2.3. б), д), Р10 п.10.1., Р11 п.11.2., Р12 п.п. 12.2., 12.3., Р.14 п.п.14.2. в), 14.6 г) та вимоги попереджувального дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив не уважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб як найближче до правого краю проїзної частини дороги, на ділянці дороги з обмеженою видимістю, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався зустрічний автомобіль «ЗАЗ-SENS» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, чим створив йому аварійну обстановку, що призвело до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок ДТП водій автомобіля марки «ЗАЗ-SENS» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_3 та пасажири ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода га чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.07.2013 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.. 46 КК України у зв'язку із примиренням з потерпілими, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито (а.с. 5-6 ухвала).

Потерпілий ОСОБА_3 в період з 11.03.2013 року по 17.03.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні в анестезіологічному відділенні, в період з 18.03.2013 року по 19.03.2013 року - в травматологічному відділенні. Потерпіла ОСОБА_4 в період з 11.03.2013 року по 14.03.2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні. Потерпілий ОСОБА_5 в період з 11.03.2013 року по 12.03.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в анестезіологічному відділенні, а з 12.03.2013 року по 14.03.2013 року - в травматологічному відділенні. Вартість одного ліжко дня в анестезіологічному відділенні становить 1826 грн., вартість одного ліжко дня у терапевтичному відділенні становить 121 грн.

Витрати на лікування потерпілих підтверджуються довідками Дрогобицької міської лікарні №1 (а.с.7-9,44-47).

За викладених обставин суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в дохід бюджету м. Дрогобич Львівської області 13862,71 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину.

Висновки суду відповідають вимогам ст. 1206 ЦК України, відповідно до ч. 1, 3 якої, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого; якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Крім того, висновки суду відповідають п. 1 Порядку обчислення фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.

Доводи апелянта суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права наведеним вище, а також роз'ясненням в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного суду № 12 від 03 грудня 1997 року. Як вказано в п. 3 постанови, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.

При вирішенні спору та розміру витрат на лікування, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_2, суд взяв до уваги саме такі розрахунки.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду та впливали на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

С.М.Копняк