РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Яреми Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу позовом ОСОБА_3 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про визнання недійсним акту комісійно - лікарської комісії та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 у червні 2014 року звернулась до суду до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про визнання недійсним та скасування акту комісійно-лікарської комісії на предмет перевірки неадекватної поведінки лікаря, посилаючись на те, що 20 травня 2010 року головним лікарем Підволочиської КЦРЛ був виданий наказ про її звільнення з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України (поява на роботі у нетверезому стані). Доказами, на які посилається відповідач, котрим підтверджено факт перебування в стані алкогольного сп'яніння, являється протокол № 11медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння від 06 квітня 2010 року, складений на підставі акту комісійної лікарської комісії на предмет перевірки неадекватної поведінки лікаря ОСОБА_3 Вважає, що вказаний акт перевірки не відповідає вимогам інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я, Міністерства юстиції України за N 114/38/15-36-18 від 24 лютого 95 року, а саме його типовій формі не встановлено, хто його складав, крім того, час, що зазначений у даному акті, не відповідає дійсному часі його написання, позаяк вона зайшла до колеги по роботі ОСОБА_4 лише в 11.30 год., у подальшому зустріла головного лікаря ОСОБА_5 то відповідно і акт мав би бути складений у пізніший час, а вказане свідчить про те, що акт був уже попередньо написаний. Також у акті не встановлено, хто саме його складав, тобто хто був головою комісії, не зазначена безпосередня підстава проведення огляду на предмет її адекватної поведінки, а також даний акт не було їй представлено для ознайомлення, а тому просить визнати недійсним акт комісійно-лікарської комісії про проведення перевірки на предмет неадекватної поведінки від 06 квітня 2010 року.

Позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позові, крім того доповнили та просять визнати недійсним та скасувати протокол № 11 від 06 квітня 2014 року з підстав невідповідності його формі, відсутності свідків, котрі б підтвердили факт відмови від його отримання та невідповідності зазначеним у протоколі дійсним обставинам.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги не визнав та пояснив, що оскаржувані позивачем документи повністю відповідають тим обставинам, що у них викладені, відповідають формі, та у них зазначені усі необхідні реквізити, крім того інструкція, на яку посилається представник позивача, втратила чинність на підставі наказу № 81/261/712/5 Міністерства внутрішніх справ від 21 квітня 2009 року, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, думку представника відповідача, вивчивши та проаналізувавши представлені сторонами докази у їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних міркувань:

06 квітня 2010 року на підставі усного доручення головного лікаря Підволочиської КЦРЛ об 11.30 год. лікарською комісією було складено акт перевірки на предмет адекватної поведінки лікаря ОСОБА_3 Комісією встановлено, що ОСОБА_3 неадекватно поводилась та не надавала чіткі відповіді та конкретні запитання. Крім того від лікаря ОСОБА_3 було чути запах алкоголю, що викликало підозру на те, що остання перебуває в стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку із цим комісією було прийнято рішення про направлення ОСОБА_3 до лікаря - нарколога на медичний огляд для визначення факту перебування на робочому місці у нетверезому стані.

Факт перевірки 06 квітня 2010 року комісійно-лікарською комісією на предмет неадекватної поведінки лікаря ОСОБА_3, підстави та часу його проведення та хто його складав, підтверджуються показами свідків, та письмовими матеріалами справи, зокрема :

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показав, що працює головним лікарем Підволочиської КЦРЛ. Із позивачем по справі перебував у суто робочих відносинах і у нього було відсутнє будь-яке упереджене ставлення до неї. 06 квітня 2010 року до нього зателефонувала невідома особа та повідомила про неадекватну поведінку лікаря ОСОБА_3 У подальшому, в робочому кабінеті її не було, тоді він з'ясував, що позивач ОСОБА_3 знаходиться у кабінеті лікаря ОСОБА_4 Разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підійшов до кабінету ОСОБА_4, поспілкувався та запропонував зайти до лікаря - нарколога ОСОБА_8, на що вона категорично відмовилась, тоді комісією був складений акт на предмет адекватної поведінки лікаря ОСОБА_3 та було вирішено направити її на обстеження до лікаря нарколога, оскільки у комісії склалась підозра, що ОСОБА_3 перебувала в стані алкогольного сп'яніння. За наслідком проведення огляду лікарем - наркологом складений протокол з якого вбачається, що ОСОБА_3 знаходилась під час робочого часу у стані алкогольного сп'яніння. За згодою профспілкового комітету медичних працівників Підволочиської КЦРЛ було надано згоду на її звільнення із займаної посади.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що входив у склад комісії та оформленні акту на предмет неадекватної поведінки лікаря ОСОБА_3 06 квітня 2010 року до головного лікаря ОСОБА_5 поступив анонімний дзвінок про неадекватну поведінку лікаря ОСОБА_3 Після того як він та члени комісії поспілкувались із нею, зокрема по розмові і вчинках виникла підозра про те, що вона перебуває у стані алкогольного сп'яніння, склали акт та вирішили направити ОСОБА_3 до лікаря - нарколога, за наслідком якої було встановлено, що остання перебувала в стані алкогольного сп'яніння.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що 06 квітня 2010 року її зустрів головний лікар ОСОБА_5 та запитав, де може перебувати ОСОБА_3 У подальшому вона, а також лікарі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знайшли її у кабінеті лікаря ОСОБА_4 При зустрічі із нею ОСОБА_3 поводилась дещо неприродно, не коректно висловлювалась в сторону головного лікаря, її мова була розмазаною, чути запах алкоголю. У комісії, куди вона також входила, виникла підозра про те, що ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп'яніння. За наслідком цього був складений акт та направлено її до лікаря нарколога. Вказала, що оспорюваний позивачем акт складався у її присутності,

і нею підписувався.

Згідно відповіді Прокурора Підволочиського району №76-96 від 10 січня 2012 року додатковою перевіркою встановлено, що вказаний акт на предмет неадекватної поведінки лікаря ОСОБА_3 від 06 квітня 2010 року був складений заступником головного лікаря ОСОБА_6, а в подальшому підписаний головним лікарем КЦРЛ ОСОБА_5 та завідувачем поліклінічним відділенням Підволочиської КЦРЛ ОСОБА_7

Відповідно п. 3.21 спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 09 вересня 2009 року зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2009 року за № 931/16947 «Про затвердження інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (у подальшому інструкції) котра відповідно до вимог ч.8 ст. 8 ЦПК України регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону) вбачається, що кожний випадок огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З оглянутого журналу обліку осіб для визначення ступені сп'яніння, вбачається що огляд лікаря Підволочиської КЦРЛ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проводився лікарем наркологом ОСОБА_8 на підставі направлення головного лікаря ОСОБА_5 від 06 квітня 2010 року.

У подальшому, 06 квітня 2010 року о 12.00 год. лікарем - наркологом Підволочиської КЦРЛ ОСОБА_8 складений протокол № 11 форми 115у, з висновку якого вбачається, що ОСОБА_3 перебувала у стані алкогольного сп'яніння. При її обстеженні встановлено, що позивач під час її огляду була балакучою, ейфоричною, говорила скороговоркою, незначне почервоніння обличчя, малорухлива, реакцію на світло зіниць не давала оглянути, міміка пожвавлена, сміялася, в позі Ромберга хода хитка, точні рухи виконувати відмовлялася, тремор повік, дихала поза трубку.

Висновок лікаря-нарколога ОСОБА_8 при встановлених під час огляду обставинах відповідає вимогам п.1.3 Інструкції, з якої вбачається, що ознаками алкогольного сп'яніння є запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Крім того згідно абз.2 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

Також факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння і підтвердив допитаний у судовому засіданні в якості свідка лікар - наркоголог ОСОБА_9, котрий показав, що пропрацював лікарем - наркологом близько 40 років, його досвід і стаж на вказаній посаді дозволяє безпомилково визначити наявність чи відсутність алкогольного сп'яніння у пацієнта. 06 квітня 2010 року за направленням головного лікаря він запросив ОСОБА_3 пройти у її кабінет для проведення медичного освідчення у присутності медсестер, ОСОБА_3 лише згодом погодилась, проте з умовою відсутності посторонніх осіб. В приміщенні кабінету запитав, чи вживала алкогольні напитки, на що ОСОБА_3 вказала, що вживала лише 50мл. настойки трав. У подальшому запропонував подути у апарат «Алкотест» для визначення стану алкогольного сп'яніння, однак ОСОБА_3 дихала не в трубку, а у бік (в сторону поза трубку). При її візуальному обстеженні в позі Ромберга встановлено, що хода була хиткою, відмовлялась виконувати точні рухи, безпричинно сміялась, повторювалась та говорила дещо прискорено, іноді невиразно, було чути різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Після того він дійшов до висновку, що вона перебуває у стані алкогольного сп'яніння, запропонував їй копію протоколу та підписатись, однак вона відмовилась та поспішно залишала його кабінет. Крім того доповнив, що лікар ОСОБА_3, будучи освідченою особою, у випадку незгоди із прийнятим ним рішенням могла здати кров чи пройти аналіз у будь-якому іншому медичному закладі, проте цього не зробила із зрозумілих для нього причин.

Таким чином лікарем-наркологом ОСОБА_8 встановлено факт перебування ОСОБА_3 у нетверезому стані на робочому місці та під час робочого часу.

За наслідком результатів огляду визначення ОСОБА_3 факту перебування у нетверезому стані під час робочого часу, 20 травня 2010 року, головним лікарем Підволочиської КЦРЛ був виданий наказ про її звільнення з роботи по п.7 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2010 року залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11 листопада 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Отже показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповіддю прокурора Підволочиського району Тернопільської області Марцуна М.І., а також актом проведення перевірки на предмет неадекватної поведінки лікаря ОСОБА_3 від 06 квітня 2010 року та протоколом медичного огляду стану алкогольного сп'яніння від 06 квітня 2010 року повністю спростовуються посилання позивача та його представника, на те, що оспорювані документи не відповідають типовій формі вимогам інструкції від 24 лютого 1995 року, не чітко зазначено час та підстава їх складання, та не визначеного хто його складав, поскільки такі пояснення нічим не обґрунтовані, не підтверджені та носять голослівний та надуманий характер і спростовуються письмовими доказами, що містяться при матеріалах справи. Крім того, посилання представника позивача на порушення під час складання акту на предмет неадекватної поведінки лікаря ОСОБА_3 вимог інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України та МЮ України від 24 лютого 1995 року суд також не бере до уваги, оскільки дана інструкція втратила чинність на підставі наказу № 81/261/712/5 цих же органів від 21 квітня 2009 року, а посилання позивача та його представника не відповідають дійсним обставинам справи. Акт та протокол стану алкогольного сп'яніння оформленні відповідно до вимог інструкції, що регулюють подібні за змістом відносини, а тому відсутні будь-які правові підстави для їх скасування.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем та її представником не доведено, а судом не здобуто будь-яких належних та допустимих доказів про наявність порушень та законних підстав під час оформлення акту від 06 травня 2010 року та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння від 06 квітня 2010 року. При цьому суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_11, яка працювала разом із позивачем ОСОБА_3 медичною сестрою, та ОСОБА_4, оскільки повідомлені ними обставини не мають суттєвого значення для вирішення справи, носять характеризуючий особу ОСОБА_3 характер та вказують на те, що не бачили позивача у стані алкогольного сп'яніння.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про визнання недійсним акту комісійно-лікарської комісії та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 60, 212, 213, 215, 294,296 ЦПК України, п.п.1.3, 3.21 спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 09 вересня 2009 року зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2009 року за № 931/16947 «Про затвердження інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», абз.2 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про визнання недійсним акту комісійно-лікарської комісії та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі але не були присутніми під час проголошення судового рішення протягом цього ж строку з часу отримання копії даного судового рішення.

Головуючий