Справа № 203/4530/14-ц
Провадження № 2/0203/1363/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2014 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Шаповал Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АХДУС" про стягнення заборгованості за ліцензійним договором,

у с т а н о в и в:

08 липня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ "АХДУС" про стягнення заборгованості за ліцензійним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що між сторонами 20.05.2014 р. було укладено два договори про передачу прав власності на знак для товарів і послуг, відповідно до яких відповідач передав позивачу право власності на знаки "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2". 22.05.2014 р. між сторонами було укладено ліцензійний договір, згідно з яким позивач передала відповідачу право на використання вказаних товарних знаків. При цьому відповідач до 01.06.2014 р. мав сплатити позивачу 200 000,00 грн. (паушальний платіж) і щомісяця - по 3 000,00 грн. За несплату паушального платежу договір передбачав штраф у сумі 50 000,00 грн. Свої обов'язки за укладеним договором відповідач дотепер не виконав, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за ліцензійним договором в сумі 250 000,00 грн. (а.с.а.с. 2 - 5).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, а представник відповідача - не заперечував проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 20.05.2014 р. між сторонами було укладено два договори про передачу прав власності на знак для товарів і послуг, відповідно до яких відповідач передав позивачу право власності на торгові знаки "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" (а.с.а.с. 19 - 22).

22 травня 2014 року між сторонами було укладено ліцензійний договір про використання знаків для товарів і послуг, згідно з яким позивач передала відповідачу право на використання вказаних товарних знаків. При цьому відповідач до 01.06.2014 р. мав сплатити позивачу 200 000,00 грн. (паушальний платіж) (підпункт 3.1.1) і щомісяця - по 3 000,00 грн. (підпункт 3.1.2). За несплату паушального платежу договір передбачав штраф у сумі 50 000,00 грн. (пункт 4.3) (а.с.а.с. 6, 10).

Дотепер відповідач не сплатив позивачу паушальний платіж у сумі 200 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 1109 ЦК за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

За укладеним між сторонами 22.05.2014 р. договором позивач передав відповідачеві дозвіл на використання належних йому об'єктів права інтелектуальної власності, про що свідчить зміст договору, отже, вказаний правочин, у розумінні статті 1109 ЦК, було укладено.

У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами частини 1 статті 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, порушивши строки сплати паушального платежу, відповідач порушив свої зобов'язання і вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, та має нести відповідальність за таке прострочення.

Частиною 1 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються.

Ураховуючи зміст приведених вище норм та встановлені в засіданні обставини, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі.

У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути також компенсацію судових витрат у сумі 2 500,00 грн. (а.с. 1).

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АХДУС" про стягнення заборгованості за ліцензійним договором задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АХДУС" (код ЄДРПОУ - 36494635) на користь ОСОБА_1 (ІН - НОМЕР_1) заборгованість за ліцензійним договором про використання знаків для товарів і послуг від 22 травня 2014 року в сумі 250 000,00 грн. (паушальний платіж - 200 000,00 грн., штраф - 50 000,00 грн.), компенсацію судових витрат у сумі 2 500,00 грн., разом - 252 500,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 27 жовтня 2014 року.

Суддя М.О. Католікян