АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3692/14 Справа № 2-3119/11 Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про відшкодування витрат на здійснення поліпшень умов, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про відшкодування витрат на здійснення поліпшень умов, відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача послався на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було виселено з гуртожитку Державного підприємства «Придніпровська залізниця» по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Як вбачається з тексту вказаного рішення, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до довідки Фонду державного майна України від 19.09.2008 року на балансі Відокремленого структурного підрозділу «Містобудівельний поїзд №57» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» перебуває гуртожиток №7, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Розпорядженням міського голови від 21.11.2008 року гуртожитку було присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

В 1996 році власником гуртожитку було прийняте рішення про розселення мешканців та в 1998 році в період підготовки гуртожитку до капітального ремонту, будинок було самовільно зайнято ОСОБА_2

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.07.2003 року ОСОБА_2 було примусово виселено із самовільно зайнятого будинку без надання іншого житлового приміщення.

В 2005 році працівнику відповідача ОСОБА_4 з дружиною власником гуртожитку було надано дозвіл на вселення до будинку гуртожитку та взимку 2006 року останні туди вселились.

В серпні 2006 року ОСОБА_2 самовільно, без дозволу вселився в гуртожиток та зробив окремий вхід в зайнятті ним приміщення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2010 року набрало чинності, а встановлені ним обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Як зазначив позивач, після самовільного вселення до будинку по АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що останній перебував в незадовільному стану та потребував капітального ремонту, ним було здійснено поліпшення (будівельно-ремонтні роботи), вартість яких відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 09.09.2010 року Дніпропетровського НДІСЕ складає 117223 грн. та які, посилаючись в обґрунтування правових підстав на ст.ст.390,1214 ЦК України, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Разом з тим, з вказаного висновку вбачається, що кошторисна документація з визначення вартості поліпшень (будівельно-ремонтних робіт) складена станом на 09.09.2010 року та на підставі вимог ДБН Д. 1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», а тому суд не прийняв зазначений висновок належним доказом здійснених позивачем протягом 2005-2010 року витрат на поліпшення майна, оскільки останній є приблизним та не ґрунтується на фактичних даних, зокрема, документах (договорах, товарних, касових чеках, накладних та інш.) щодо вартості придбаних та використаних позивачем матеріалів, машин та механізмів.

Не надано позивачем відповідних доказів і під час розгляду справи.

Крім того, ч.1 ст.1214 ЦК України передбачено право особи, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Судом встановлено, що крім ремонту самовільно зайнятої частини гуртожитку позивачем було здійснено прибудову до будівлі останнього, обладнано окремий вихід для відособленого користування приміщенням.

В зв'язку з цим, суд прийшов до висновку, що не можна вважати вказані переобладнання необхідними витратами на збереження позивачем самовільно зайнятого майна.

Не наведено позивачем належних обґрунтувань і тому, що інші понесені ним витрати були необхідними витратами для збереження майна в існуючому стані та, відповідно, такими, що узгоджуються з положеннями абз.2 ч.1 ст.1214 ЦК України та надають позивачу право на відшкодування понесених витрат власником майна.

Також, суд врахував, що як встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2010 року власником гуртожитку в 1996 році було прийняте рішення про розселення мешканців гуртожитку в період підготовки приміщення до капітального ремонту. В подальшому в гуртожиток було заселено сім'ю ОСОБА_4

Самовільно заселившись в частину будівлі гуртожиток позивач створив перешкоди власнику майна в користуванні та утримання майном, що стало підставою в подальшому для звернення відповідача з позовом до суду про виселення ОСОБА_2

З урахуванням всіх обставин справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, не підтверджені належними доказами та відмовив в задоволенні позову останнього в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст. 1214 ЦК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід зазначеній в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про неправильну оцінку доказів та обставин по справі, необґрунтований, оскільки зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді :