19.12.2014 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Поліщук Т. В.,
за участю секретаря Чорноморець Т.Ю.,
прокурора Горгуль К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики, Московський районний відділ ГУМВС України в Харківській області, за участю прокуратури Московського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його сина - ОСОБА_3.
В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2002 року по 15.04.2008 рік.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Фактично шлюбні стосунки було припинено з січня 2008 року, з відповідачем мешкають окремо, дитина проживає з позивачем. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. Матеріальної допомоги на виховання сина відповідач не надає.
Нагляд за станом здоров'я дитини здійснює позивач. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймає. Син навчається у загальноосвітній школі м. Харкова №20, згідно характеристики, за навчанням та вихованням сина постійно слідкує мама. Батько дитини ніколи до школи не з'являвся, навчанням сина не цікавиться.
Також позивач зазначає, що відповідач по місцю реєстрації не мешкає з 2008 року, особистих речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи Ломова Н.В. зазначила, що Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що надала відповідний висновок.
Прокурор прокуратури Московського району м. Харкова Горгуль К.В. не заперечувала проти задоволення позову.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України.
Суд з'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 02.04.2008 року рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб розірвано (а.с. 71).
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
Згідно характеристики, дитина навчається у Загальноосвітній школі № 20, за навчанням та вихованням сина постійно слідкує мама. Батько дитини ніколи до школи не з'являвся, навчанням сина не цікавиться (а.с. 12).
Як вбачається з довідки № 682, виданої КП Жилкомсервіс» дільниця № 34, дитина ОСОБА_3 мешкає разом з матір'ю (а.с. 8).
Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради розглядалося питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, і висновком від 29.09.2014 року, було визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина (а.с. 68-69).
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити дітям отримання повної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Передання дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про них.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Таким чином, суд має всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не виконує своїх обов'язків щодо виховання неповнолітньої дитини, вихованням сина не займається.
Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2002 року (а.с. 9, 10, 72)
В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, її син - ОСОБА_3 та колишній чоловік - ОСОБА_2 (а.с. 72).
Як зазначає позивач, ОСОБА_2 не мешкає по вищезазначеній адресі понад вісім років, особистих речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку квартири, не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Данні про те, що позивач порушила право відповідача на проживання, суду не надані, бажання звернутися до суду з зустрічною позовною заявою про поновлення його порушеного права відповідач не виявив.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Виходячи з наведеного, суд вважає можливим заявлені позивачем вимоги задовольнити, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1
Керуючись ст. ст. 11, 57-60, 169, 209, 212, 215, 224-226, 228 ЦПК України, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, суд -
Позовом ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відношенні його сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Позивач та треті особи мають право оскаржити рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Поліщук Т.В.