АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3120/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Дерунець О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівБондаренка С. І. , Дмитренка М. І.
при секретаріМатюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_7 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_6 пред'явив позов до Черкаської міської ради про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 05 червня 2013 року за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 був вихід комісії для встановлення межі розподілу суміжних (окремих) земельних ділянок. В той же час йому стало відомо про існування державного акту, який посвідчує право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1 м. Черкаси.

Позивач зазначає, що дізнався, що без згоди суміжного землекористувача в супереч ухвали апеляційного суду та без перегляду районний судом, Черкаській МВК надав ОСОБА_8 державний акт на земельну ділянку з розміром площі 235 кв.м. документацію підготував і виконав ТОВ «»Геоземпроект» з викривленням межі згідно самовільно побудованої прибудови ОСОБА_8 0.60 см. на його земельній ділянці і рахує її площу земельної ділянки з само захватом його частини земельної ділянки 37.39 кв.м., окремо від спільної площі будинку АДРЕСА_1 в м. Черкаси і визначають площу 235 кв.м. у державному акті.

Просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 24463 від 25 грудня 2012 року з площею 235 кв.м. наданої Черкаською міською радою на ім'я ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 в м. Черкаси.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_7 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне та постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено у ст.ст. 78, 81, 116 ЗК України.

За змістом ст. 116 ЗК України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набували права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом ( ст. 126 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним.

Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким , а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно зі ст. 152 ЗК України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), захист прав громадян та юридичних осіб на земельній ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої вади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено зазначеною нормою, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваних державний акт.

Таку саму правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 31 жовтня 2012 року ( справа № 6-53 цс12).

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод.

Докази про те, що державний акт на право власності на землю виданий з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб. Поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Судом встановлено, що 25 грудня 2012 року було видано державний акт ОСОБА_8 на право власності на земельну ділянку розміром 235 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 на підставі рішення Черкаської міської ради від 04.10.2012 року.

Землекористувачем сусідньої земельної ділянки є позивач ОСОБА_6

Але ОСОБА_6 не надав суду будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право користування земельною ділянкою , її розмір та встановлені в установленому порядку межі земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом. Звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_6 звертаючись до суду не вказав в чому саме порушуються його права, свободи чи інтереси.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2014 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :