22-ц/775/1797/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 53
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сорока Г.П.,

суддів - Баркової Л.Л., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення заборгованої індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі за текстом ПАТ «ММК ім.Ілліча»), який в подальшому уточнив та змінив, в остаточній редакції позову просив стягнути з відповідача на його користь суму індексації заробітної плати за період з серпня 2005 року по липень 2006 року з компенсацією, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» з утриманням ПАТ «ММК ім.Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, у розмірі 363,92 грн.; середній заробіток за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 26.06.2009 року по час постановлення рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 15.08.2005 року по 25.06.2009 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, яким в період його трудової діяльності не проводилась передбачена діючим законодавством індексація заробітної плати, внаслідок чого порушено його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом стягнення з підприємства та виплати йому відповідних сум заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «ММК ім.Ілліча» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім..Ілліча» на користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати з компенсацією заборгованості за період з серпня 2005 року по липень 2006 року включно в сумі 363,92 грн. з утриманням ПАТ «ММК ім..Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 2500 грн.

Також стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що, погоджуючись з рішенням суду щодо стягнення суми індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 363,92грн., вважає, що суд неправильно застосував положення ст.ст.116,117 КЗпП України, зменшуючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, суд не прийняв до уваги, що спір щодо розміру невиплаченої заробітної плати вирішений на його користь у повному обсязі відповідно до змінених позовних вимог, тому відсутні підстави для застосування принципу співмірності для зменшення розміру середнього заробітку. Стягуючи з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 2500грн., суд в своєму рішенні не зазначив обґрунтування цього розміру. В рішенні суд помилково вказав, що ним було надано розрахунок індексації заробітної плати та компенсації, такий розрахунок у справі відсутній.

Позивач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою у встановленому порядку в журналі телефонограм за №828, витяг з якого долучений до справи. Тому, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» Новгородської В.В., яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач з 15.08.2005 року по 25.06.2009 рік перебував у трудових відносинах з ПАТ "ММК ім. Ілліча". За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

Згідно наданого представником ПАТ «ММК ім. Ілліча» розрахунку індексації заробітної плати ОСОБА_2 з компенсацією за затримку її виплати, за період з серпня 2005 року по липень 2006 року сума нарахованої, але невиплаченої індексації, становить 183,69 грн., сума компенсації - 180,23 грн. Починаючи з серпня 2006 року позивачеві нараховувалась індексація випереджаючим шляхом через підвищення заробітної плати, внаслідок чого за вказаний період відсутня заборгованість з індексації та компенсації.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації по заробітній платі за період з серпня 2005 року по липень 2006 року включно з компенсацією за затримку її виплати у сумі 363,92 грн., тому дійшов до висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

Керуючись положеннями ст.ст.116,117 КЗпП України, з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, викладених в п.20 Постанови Пленуму від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», виходячи з того, що при звільненні позивача з підприємства з ним не був проведений повний розрахунок із заробітної плати, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за період з 26.06.2009 року по день винесення рішення (16.10.2014 року), суд першої інстанції, виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (з наступними змінами та доповненнями), дійшов до висновку, що за 1324 робочих дні з урахуванням середньоденного заробітку в розмірі 154,55 грн. середній заробіток становить 204624.20 грн. Разом з тим, враховуючи розмір спірної суми, на яку має право позивач, частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи і, керуючись принципами справедливості, співмірності та розумності, суд визначив розмір відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час затримки розрахунку у сумі 2500 грн.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд неправильно зменшив розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки між сторонами відсутній спір про розмір заборгованості із заробітної плати, що, висновок суду першої інстанції про зменшення середнього заробітку не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, згідно вимог ст.ст.47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п.20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З урахуванням наведених вимог, виходячи з того, що сума індексації заробітної плати з компенсацією стягнута за рішенням суду на користь позивача у розмірі 363,92грн., правильність нарахування якої позивач не оспорює, на день звільнення позивача (25.06.2009 року) відповідачем не була нарахована та не значилась заборгованою, ця сума нарахована відповідачем в період розгляду справи, що переглядається, за клопотанням позивача та дорученням суду, та, враховуючи частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, тривалість часу незвернення позивача до відповідача за остаточним розрахунком та до суду за захистом свого права та інших обставин справи, з урахуванням загальних засад справедливості, розумності та співмірності, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування середнього заробітку в сумі 2500грн. Свій висновок суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував посиланням на конкретні обставини справи та вимоги закону.

Будь-яких нових обставин чи нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б апеляційному суду підстави провести переоцінку, зроблену судом першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено та апеляційному суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Помилкове посилання суду в рішенні на подання позивачем розрахунку заборгованості індексації заробітної плати з компенсацією (такий у справі відсутній, а зазначення позивачем в позовній заяві періоду, за який виникла заборгованість, з 15.08.2005 року по 25.06.2009 року), не є таким розрахунком) не призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до вимог ч.3 ст.309 ЦПК України не може бути підставою для скасування чи зміни рішення.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, апеляційних підстав для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі у справі не вбачається, у зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.