Справа № 676/6019/14-ц
Номер провадження 2/676/2330/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Кам'янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретарі Роговській О.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янці-Подільський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування вимог вказує, що 16 листопада 1999 року між нею та ОСОБА_3, ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0784 га, яка належала на час відчуження будинку та відповідних надвірних будівель ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ 07855 від 1. Квітня 1999 року. При укладанні договору купівлі-продажу земельна ділянка не була зазначена як предмет купівлі, а тому не отримала правовстановлюючі документи на земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. . В зв»язку з цим змушена звернутись до суду. Її спадкоємиця ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку не претендує, свої права не оформляє. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0784 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на території АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на землю серії ХМ № 07855 від 1 квітня 1999 року.

В суді представники позивача позов підтримали, просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, причини неявки не повідомила, про час і місце слухання справи повідомлена своєчасно належним чином у відповідності до п.3 ст. 76 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представників позивача, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16 листопада 1999 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними будівлями до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1. Договір зареєстрований в реєстрі БТІ за № 2-371 20.12.2002 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були співвласниками зазначеного домоволодіння в рівних частках відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 серпня 1995 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР (1963 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно ст..30 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не

передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЗК України (1990 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом .

Рішенням Кам«янської сільської ради № 13 від 19 серпня 1994 року ОСОБА_3 передано у власність 0,0870 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ОСОБА_5 - 0,0784 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 1 квітня 1999 року отримала державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ №07855.

Як вбачається з технічного звіту по розробці документації для складання державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка отримана у власність ОСОБА_5

На цій земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними будівлями, який був предметом зазначеного договору купівлі-продажу.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані

будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових

угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення

змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім

багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника

(землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадкоємцями майна ОСОБА_5 є в рівних частках її чоловік ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.11.2003 року. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 1/3 частини квартири за АДРЕСА_2, грошового вкладу в Кам»янець-Подільському відділенні № 188 Ощадного банку України на рахунку № НОМЕР_1. Спірна земельна ділянка в складі спадкового майна не зазначена.

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були співвласника житлового будинку з надвірними будівлями біля нього по АДРЕСА_1, будучи співвласниками земельної ділянки, на якій розташований зазначений житловий будинок, досягли угоди щодо порядку користування земельною ділянкою , розділивши її між собою в рівних частках, визначивши їх межі, а також враховуючи, що цільове призначення земельної ділянки не змінилось, відповідач ОСОБА_3 претензій до покупця немає, у спадкоємців ОСОБА_5 до покупця будинку також спору немає, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 213,215 ЦПК України, ст.. 30, 42 Земельного кодексу України (1990 р), суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0784 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану на території АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на землю серії ХМ 07855 від 01.04.1999 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Кам»янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а якщо особи не були присутні під час проголошення рішення, то протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д