22-ц/775/1795/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Подліпенець Є.О.
Категорія 30 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Донецької області про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органом державної влади

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 14 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 14 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Донецької області про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органом державної влади, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відповідності із ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки та представника Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Донецької області, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутність.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в розумінні положень ст.ст. 1166, 1172 ЦК України не є заподіювачем шкоди позивачці. Правовідносини, які склалися між сторонами, є правовідносинами з надання соціального забезпечення; в установленому законом порядку рішення, дії чи бездіяльність УПСЗН незаконними не визнавались, а тому відсутні правові підстави покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню шкоди.

Не погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та положенням закону.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що відповідачем УСЗН Володарської районної державної адміністрації з 09 березня 2009 року по 27 січня 2014 року їй незаконно не доплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки в порушення ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» останній невірно визначив її розмір та виплачував у меншому розмірі, чим своїми неправомірними діями завдав їй матеріальну шкоду на загальну суму 54458 грн. 08 коп. та моральну шкоду, яку вона оцінює у 15000 грн. і з посиланням на ст.ст. 22, 23, 1166, ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1168, ч. 2 ст. 1172-1175 ЦК України просила стягнути на свою користь.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх них дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України, правових актів ВР, Президента, Кабінету Міністрів, Верховної ради органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції та Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи, посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, учинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Таким чином обов'язковою умовою застосування зазначених положень закону є доведення позивачкою незаконності рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України.

Належним доказом незаконності рішення, дій чи бездіяльності зазначених суб'єктів є, як правило, відповідне судове рішення.

Проте, спір з приводу визнання дій управління праці та соціального захисту населення щодо нарахування державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відноситься до категорії публічно-правових спорів, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому не може вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Будь-яких доказів, що рішенням суду в порядку адміністративного судочинства була встановлена незаконність дій відповідача по нарахуванню і виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за спірний період, позивачем суду першої інстанції надано не було.

Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Посилання позивачки і її представника на те, що вирішуючи справу за правилами ст.ст.1173,1174 ЦК України та враховуючи рішення Європейського з прав людини від 26 червня 2014 року суду (справа «Суханов та Ільченко проти України», заяви №№ 3368385/10 і 71378/10/) суд повинен був сам визначитися у правомірності або неправомірності органу місцевого самоврядування та посадових осіб щодо порушення майнових прав позивачки, є неспроможними, оскільки останньою не доведений факт заподіяння їй матеріальної і моральної шкоди неправомірними діями відповідача.

Доводи відповідача щодо правомірності призначення позивачці державної допомоги, а також визначення розміру виплати в період 09.03.2009-27.01.2014 років на дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачкою не спростовані як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Таким чином, відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, навів правове обґрунтування висновків та дійшов обґрунтованого висновку щодо його недоведеності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильно застосовано матеріальний закон, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Тому, з урахуванням зазначеного, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді