АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 789/1193/14 Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1193/14 Доповідач - Ткач З.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - ОСОБА_1 та його

представника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради Тернопільської області, міського бюро технічної інвентаризації Тернопільської міської ради, з участю третьої особи - інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Тернопільській області, про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Тернопільської міської ради, міського бюро технічної інвентаризації Тернопільської міської ради про визнання права власності на квартиру.

Зазначала, що їй належить трикімнатна кооперативна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 61,30 кв.м., житловою площею 36.60 кв.м.

У 2005 році господарським способом з дотриманням будівельних та санітарних норм здійснила перепланування кухні та коридору. Не має можливості здати в експлуатацію здійснене перепланування та зареєструвати в міському бюро технічної інвентаризації, у зв'язку з чим просила визнати за нею право власності на квартиру в судовому порядку.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 лютого 2011 року вирішено: "Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 61,30 кв.м., житловою площею 36.60 кв.м."

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_1 відмовити, мотивуючи тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти подружжя у 1984 році і є їх спільною сумісною власністю. Вартість квартири сплачена через пайові внески у ЖБК у період перебування їх у шлюбі з сімейного бюджету та частина коштів сплачена позивачкою після розірвання шлюбу. На даний час вони зареєстровані та проживають у спірній квартирі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно технічного паспорта квартира належить ОСОБА_1, проведені нею переобладнання відповідають діючим будівельним та санітарним нормам, здійснене перепланування не порушує прав та законних інтересів інших власників квартири.

Колегія суддів з цими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та суперечать вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3, у 1984 році, як член ЖБК ЖЕК №13, отримала трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1 для проживання сім'ї, яка складалась із двох осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Згідно довідки ЖБК ЖЕК №13 від 09.02.1999 року, пайовий внесок за кооперативну квартиру в АДРЕСА_1 виплачений повністю. (а.с.24)

Згідно довідки ЖБК ЖЕК №13 №437 від 06.08.2014 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прописані і проживають за даною адресою з 29.03.1985 р.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 14 жовтня 1998 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с.10)

Суд першої інстанції ці докази до уваги не взяв і прийшов до передчасного висновку про те, що спірна квартира належала позивачці.

В матеріалах справи відсутні правоустановлюючі документи, що підлягали виготовленню після повної сплати пайових внесків вартості квартири, які б безспірно стверджували право власності позивачки на цілу трикімнатну кооперативну квартиру.

В даному випадку не може вважатись таким безспірним доказом технічний паспорт на квартиру, на який зіслався суд у рішенні, оскільки він не є правоустановлюючим документом, а є документом технічного характеру.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно роз'яснень даних в п. п. "а"п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18 вересня 1987 року № 9 при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Отже, висновки суду про особисте право позивачки на трикімнатну кооперативну квартиру не ґрунтуються на належних доказах та з урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства зачіпають законні права та інтереси колишнього подружжя позивачки - ОСОБА_3, який не був притягнутий до участі у справі, що вплинуло на всебічне та повне з'ясування фактичних обставин справи.

Виходячи з характеру позовних вимог пред'явлених до Тернопільської міської ради, в матеріалах справи відсутні докази щодо порушення прав та законних інтересів позивачки на цілу квартиру відповідачем.

Відповідні мотиви не наведені і в рішенні суду.

Саме по собі самовільне внутрішнє перепланування квартири не є підставою для визнання права власності на цілу квартиру в судовому порядку, без дотримання відповідного порядку оформлення право власності на квартиру після повної сплати пайових внесків і отримання свідоцтва про право власності.

У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим і воно підлягає до скасування.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги пред'явлені до Тернопільської міської ради є необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовольнити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Тернопільської області від 03 лютого 2011 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради Тернопільської області, міського бюро технічної інвентаризації Тернопільської міської ради - відмовити.

Рішення колегії може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області З.Є. Ткач