Справа 431/2095/14-ц
Провадження 2/431/863/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

(повний текст)

05 листопада 2014 року. Старобільський районний суд

Луганської області

у складі: головуючого-судді Озерова В.О.,

при секретарі Савкової Т.О.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення та визначення порядку користування житловим будинком,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_3 про вселення та визначення порядку користування житловим будинком.

В обґрунтування свого позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що у 1975 році вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 почали будувати будинок за адресою: АДРЕСА_1, перебуваючи у шлюбі, де почали мешкати разом з 23 січня 1976 року і до листопада 2013 року.

06 грудня 2013 року шлюб з відповідачем розірвано згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2013 року.

У листопаді 2013 року чоловік ОСОБА_3 вигнав її з вищезазначеного будинку, у зв'язку з чим, вона змушена була тимчасово проживати у чужих людей та орендувати собі житло у м. Старобільську. Відповідач перешкоджає їй проживати у вказаному житловому будинку і користуватися ним.

14 січня 2014 року ухвалою Старобільського районного суду Луганської області було визнано мирову угоду, згідно якої за позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину житлового будинку та сільськогосподарські будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Спірний будинок має три житлові кімнати жилою площею 26,2 квадратних метрів, площа у розмірі 32 квадратних метрів є підсобні та нежилі кімнати. З трьох житлових кімнат дві кімнати є ізольовані, а саме кімната 1-5, площею 4,8 квадратних метрів та кімната 1-4 площею 7,4 квадратних метрів, кімната 1-6 площею 14 квадратних метрів є не ізольована, а прохідною.

В даному випадку, для забезпечення її права на проживання в цьому житловому будинку, необхідно встановити його порядок користування. Виділення кімнати, що є ізольованою 1-4 площею 7,4 квадратних метрів і має індивідуальний вхід до однієї кімнати на її користування, а виділення кімнати 1-5 площею 4,8 квадратних метрів, яка теж має індивідуальний вхід, у індивідуальне користування відповідачу ОСОБА_3 та залишення у загальному користуванні усіх підсобних і нежилих приміщень та придомову територію, не порушить житлових прав та інтересів відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі свої позовні вимоги та просила суд вселити її у будинок за адресою: АДРЕСА_1; визначити порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: кімнату, що є ізольованою, 1-4 площею 7,4 квадратних метрів і має індивідуальний вхід до однієї кімнати виділити на її користування; кімнату 1-5 площею 4,8 квадратних метрів, яка має індивідуальний вхід, виділити у індивідуальне користування відповідача ОСОБА_3, залишивши у загальному користуванні усі підсобні і нежилі приміщення та придомову територію та зобов'язати ОСОБА_3 не порушувати визначений порядок користування житловим будинком.

В судовому засіданні позивач представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі позовні вимоги та просила суд вселити позивача ОСОБА_1 у будинок за адресою: АДРЕСА_1; визначити порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: кімнату, що є ізольованою, 1-4 площею 7,4 квадратних метрів і має індивідуальний вхід до однієї кімнати виділити на користування позивача; кімнату 1-5 площею 4,8 квадратних метрів, яка має індивідуальний вхід, виділити у індивідуальне користування відповідача ОСОБА_3, залишивши у загальному користуванні усі підсобні і нежилі приміщення та придомову територію та зобов'язати ОСОБА_3 не порушувати визначений порядок користування житловим будинком.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 сторони перебувають у шлюбі з 27 березня 1970 року, шлюб зареєстрований Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Ворошиловградської області за актовим записом № 4.

В судовому засіданні встановлено, що у 1975 році позивач ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 почали будувати будинок за адресою: АДРЕСА_1, перебуваючи у шлюбі, де почали мешкати разом з 23 січня 1976 року і до листопада 2013 року.

Згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2013 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Також, в судовому засіданні було встановлено, що у листопаді 2013 року чоловік ОСОБА_3 вигнав ОСОБА_1 з будинку, у зв'язку з чим, вона змушена була тимчасово проживати у чужих людей та орендувати собі житло у м. Старобільську.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачу ОСОБА_1 проживати у будинку і користуватися ним.

Відповідно до ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2014 року було визнано мирову угоду, згідно якої за позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину житлового будинку та сільськогосподарські будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт належності позивачу ОСОБА_1 ? частини житлового будинку та сільськогосподарські будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2014 року, яка набрала законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, визнання відповідачем ОСОБА_3 пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, ст. ст. 64, 150, 155 Житлового кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення та визначення порядку користування житловим будинком - задовольнити у повному обсязі.

Вселити ОСОБА_1 у будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: кімнату, що є ізольованою, 1-4 площею 7,4 квадратних метрів і має індивідуальний вхід до однієї кімнати виділити на користування ОСОБА_1; кімнату 1-5 площею 4,8 квадратних метрів, яка має індивідуальний вхід, виділити у індивідуальне користування ОСОБА_3, залишивши у загальному користуванні усі підсобні і нежилі приміщення та придомову територію.

Зобов'язати ОСОБА_3 не порушувати визначений порядок користування житловим будинком.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Озеров