У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди землі недійсними, за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 8 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником земельних ділянок загальною площею 2,39 га, розташованих на території Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. 1 вересня 2012 року між позивачкою та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Іскра» (далі - ДП «Агрофірма «Іскра») було укладено договори оренди вищезазначених земельних ділянок строком на 10 років. Позивачка зазначала, що укладені договори земельних ділянок не відповідають ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки укладені без дотримання вимог цієї норми щодо узгодження таких істотних умов, як індексація орендної плати, порядок її внесення та перегляду, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, не зазначено розмір орендної плати,строки та порядок внесення орендної плати, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду прав оренди земельної ділянки. Вважала, що відсутність у договорах оренди землі вищезазначених істотних умов є підставою для визнання спірних правочинів недійсними.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визнати недійсними договори оренди землі від 1 вересня 2012 року, укладені між нею та ДП «Агрофірма «Іскра», які 29 грудня 2012 року зареєстровані в Міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області.

Заочним рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 8 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсними договори оренди земельних ділянок від 1 вересня 2012 року, укладені між ОСОБА_6 та ДП «Агрофірма «Іскра», які 29 грудня 2012 року зареєстровані в Міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області.

У касаційній скарзі ДП «Агрофірма «Іскра» просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, із висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірні договори не містять істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а тому, спірні договори є такими що укладені з порушенням норм чинного законодавства.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 1 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та ДП «Агрофірма «Іскра» було укладено договори оренди земельних ділянок загальною площею 2,39 га, розташованих на території Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (а. с. 4-7).

29 грудня 2012 року спірні правочини були зареєстровані в Міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області.

Позивачка є власником вищезазначених земельних ділянок, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки від 17 вересня 2012 року (а. с. 8, 9).

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинні на момент укладення спірних правочинів, встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та визнаючи спірні договори оренди землі недійсними, судами було залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивачів у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також судом не з'ясовано, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» задовольнити.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 8 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко