АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2887/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Кравчук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17 листопада 1998 року відповідно до договору дарування земельної ділянки, він отримав у дар та набув право власності на земельну ділянку площею 0,26 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану в АДРЕСА_1.

По сусідству з ним в житловому будинку АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Починаючи з весни 2012 року відповідачі самовільно, за його відсутності, змінили межу позначену в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку літерами «Б» і «В» та перенесли огорожу вглиб його двору в точці «Б» на 1 м. та в точці «В» на 7 м., захопивши його земельну ділянку.

Вказував, що неодноразово звертався до відповідачів і просив їх звільнити земельну ділянку, однак добровільно звільнити земельну ділянку відповідачі відмовляються. Також він неодноразово звертався і в Шполянську міську раду, але йому було рекомендовано в судовому порядку захистити його право на земельну ділянку.

Зазначав, що використати в повній мірі право на земельну ділянку не в змозі, оскільки відповідачі самовільно захопили частину земельної ділянки і використовують її для власних потреб.

В 2012 році відповідачі самовільно знищили існуючу межу та не допускають представників землевпорядної організації для встановлення даної межі відповідно до Державного акта на право власності на землю та інвентарних документів, створюють перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Крім того, на земельній ділянці, яка була незаконно захоплена, відповідачі побудували фундамент та забетонували ями для стовпів.

Змінивши позовні вимоги остаточно просив зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, зобов'язавши їх викопати закладені фундаменти під споруду та не чинити перешкод в користуванні належною ОСОБА_8 земельною ділянкою площею 0,26 га, що розташована по АДРЕСА_1, Черкаської області, зобов'язати відповідачів не чинити перешкод працівникам землевпорядної організації при встановленні меж земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,40 грн. та 1000 грн. за надання юридичної допомоги.

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, зобов'язавши їх викопати закладені фундаменти під споруду та не чинити перешкод в користуванні належною ОСОБА_8 земельною ділянкою площею 0,26 га, що розташована по АДРЕСА_1, Черкаської області.

Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не чинити перешкод працівникам землевпорядної організації при встановленні меж земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР №20-1-50.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, на користь ОСОБА_8 судовий збір в сумі 109,40 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просили змінити заочне рішення суду і відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що Державний акт серії ЧР №20-1-50 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,26 га, що належить ОСОБА_8 ніким не скасований, самовільне знищення відповідачами межі та перешкоджання працівникам землевпорядної організації у встановленні даної межі створює перешкоди позивачу в користуванні

належною йому земельною ділянкою та призводить до порушення прав позивача на використання земельної ділянки на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

З такими висновками погоджується і судова колегія виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст.152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору дарування від 17 листопада 1998 року, посвідченим державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2249, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 подарували, а ОСОБА_8 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,26 га, розміщену на землях, що знаходиться в АДРЕСА_1, у віданні Шполянської міської ради, надану для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку (а.с.7).

Позивач ОСОБА_8 являється власником земельної ділянки площею 0,26 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ЧР №20-1-50, виданим 23 листопада 1998 року Шполянською міської радою Черкаської області, зареєстрованим за № 50(а.с.8).

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звертались до суду з адміністративним позовом до Шполянської міської ради. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до Шполянської міської ради Черкаської області про визнання нечинним та скасування рішення Шполянської міської ради від 23 грудня 1997 року, скасування рішень Шполянської міської ради від 28 серпня 1997 року та від 31 серпня 1998 року залишено без розгляду, а провадження в справі за позовними вимогами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до Шполянської міської ради Черкаської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності серії ЧР №20-1-40 від 07 жовтня 1998 pоку, виданого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 закрито (а.с.106-107).

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в 2012 році самовільно знищили існуючу межу та не допускають представників землевпорядної організації до встановлення даної межі відповідно по Державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР №20-1-50, чим створюють позивачу ОСОБА_8 перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Крім того, на земельній ділянці позивача, яка була захоплена відповідачами, вони побудували фундамент та забетонували ями для стовпів.

Згідно акту від 09 квітня 2013 року встановлена відповідачами огорожа була демонтована (а.с.67).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 посилаються на те, що позивачем не надано жодних законних документів стосовно розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 Черкаської області, а протиправні дії проти них скоєні ще 02 вересня 1998 року заступником міського голови Шполянської міської ради, під час складання акту погодження меж по АДРЕСА_1.

Проте судова колегія критично ставиться до таких обґрунтувань, оскільки межі земельної ділянки ОСОБА_8 наведені в плані зовнішніх меж земельної ділянки, що міститься в Державному акті на право приватної власності на землю. Вказаний Державний акт є чинним та ніким не скасований.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та ухвалив законне і обгрунтоване рішення, підстав для зміни чи скасування якого судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 - відхилити.

Заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :