АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1529/14 Справа № 203/2856/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2013 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування неможливості нею надати докази, недоведеність позивачем факту правонаступництва і наявності у нього права вимоги.

Апеляційний суд, розглянувши скаргу, вважає, що рішення є законним та таким, що повинне бути залишеним без змін.

Встановлено, що 21.05.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та відповідачкою був укладений кредитний договір, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» надав відповідачці кредит в сумі 84 000 доларів США на строк до 20 травня 2019 року.

Виконання відповідачкою договірних зобов'язань із повернення кредиту забезпечено Договором іпотеки від 21.05.2008 р., укладеним між ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою, предметом якого є належна відповідачці на праві власності квартира АДРЕСА_1.

28.11.2012 року між ПАТ Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор плюс» укладено договір факторингу. Факторингова компанія «Вектор Плюс» та позивач, у свою чергу, цього ж дня уклали договір факторингу, за яким разом з правами вимоги до позивача переходять усі права вимоги заборгованості за кредитним договором та договором забезпечення. У відповідності до договору факторингу позивач уклав нотаріально посвідчений договір про передачу права за іпотечним говором, що надає йому право звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом договору іпотеки підставою для виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання відповідачкою договірних зобов'язань за кредитним договором у встановлений таким договором термін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач своєю письмовою вимогою просив погасити. Цією вимогою відповідачку також було попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки при непогашенні заборгованості.

Письмова вимога виконана не була, розмір заборгованості станом на 01.02.2013 року склав 113 525, 99 доларів США, з яких: 71 278, 00 доларів США - заборгованість за кредитом, 19 367, 75 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 22 880, 24 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. В перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2013 р. розмір заборгованості склав 907 413,24 грн., з яких: 569 725,05 грн. - заборгованість за кредитом, 154 806,43 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 182 881, 76 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Викладене підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. При з*ясуванні в апеляційній інстанції розміру заборгованості сторони погодили, що він є вірним, наданий відповідачкою розрахунок (а.с.223, але без зазначення відсотків та штрафних санкцій) відповідає сумам,що маються в розрахунку позивача.

Відповідно до статей 11, 525, 629 ЦКУ підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 546, 547, 573 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, що може виникнути в майбутньому.. Відповідно до статті 575 ЦК різновидом застави є іпотека.

У відповідності зі статтею 1 Закону № 898-ІV іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону № 898-ІV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки.

Згідно зі статтею 41 Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

З огляду на встановлений судом факт невиконання відповідачкою договірних зобов'язань за кредитним договором, враховуючи перелічені вимоги Закону, суд обгрунтовано прийшов до висновку щодо наявності у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому відповідності до ст. 39 Закону задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів правильності розрахунку та доказів, що підтверджують правонаступництво і наявність у нього права вимоги,- спростовані письмовими матеріалами справи, зокрема, договорами, наданими позивачем, письмовими відповідями на запит апеляційного суду, розрахунками, поясненнями сторін у засіданні апеляційної інстанції та тією обставиною, що під час тривалого розгляду справи місцевим та апеляційним судами жодного платежу з боку відповідачки здійснено не було.

Ціна (фінансові документи) продажу прав вимоги, на що посилалась відповідачка, не має відношення до факту переходу права вимоги за наявності укладених у встановленому законом порядку відповідних Договорів.

Рішення відповідає матеріальному та процесуальному закону, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ: