Справа № 490/4666/14-ц
н/п 2/490/2338/2014 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2014 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Подзігун Г.В.
при секретарі - Голубашенко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
09.11.2012 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору №NKH3GK04440042 від 24.05.2005 року. Сума заборгованості, що виникла у період с дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшити на 1284,76 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 1284,76 доларів США.
Забезпеченням виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором є іпотека нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки № NKTGGK04440007 від 10.10.2006 року. Майно належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 103525 грн.
У відповідності зі ст. ст. 525, 526, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором №NKH3GK04440042 від 24.05.2005 року на суму в розмірі 268913,88 грн.
У відповідності до ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Такі ж самі умови передбачені п. 2.3.7 кредитного договору.
Згідно до п. 16.7.1. договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.
Вирішуючи питання щодо виселення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Із змісту ч.3 ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України "Про іпотеку" випливає, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Як роз'яснення у п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року при розгляді позову іпотекодержателя при виселені мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.
При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази, щ о відповідач проживає у вищевказаній квартирі, оскільки згідно довідки САДР УДМС України в Миколаївській області від 05.05.2014 року відповідач ОСОБА_1 з адреси: АДРЕСА_2 вибув та там не зареєструвався.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позову в частині вимог про виселення відповідача із спірної квартири, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Миколаїв, оскільки суду не надано доказів на підтвердження вище перелічених обставин.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 2889,14 грн.
Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позов - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" судовий збір у розмірі 2889,14 грн.
В задоволені інших позовних вимог - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Подзігун Г.В.