пр. № 2-н/759/1011/14
УХВАЛА

09 жовтня 2014 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Журибеда О.М., розглянув справу за заявою Комунального підприємства «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті витрат на утримання будинку та прибудинкової території та платі за комунальні послуги з ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

06.10.2014 року до суду надійшла заява Комунального підприємства «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті витрат на утримання будинку та прибудинкової території та платі за комунальні послуги з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 30265 гривень та судовий збір в розмірі 229,40 грн. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що згідно довідки форми № 3 боржники проживають в АДРЕСА_1 та користуються усіма комунальними послугами, при цьому не сплачують витрати на утримання будинку, прибудинкової території та не сплачують за комунальні послуги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із доданих до заяви про видачу судового наказу документів вбачається спір про право.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» постановлено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена тільки в позовному провадженні.

Положеннями статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що у разі розгляду вимог про стягнення заборгованості в порядку наказного провадження, більш ніж за три роки, боржник позбавляється можливості заявити про застосування позовної давності, що порушує його права.

З поданого заявником рахунку-заборгованості № 3 від 10.09.2014 року вбачається, що станом на 01.01.2011 року сума заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становила 20111 гривень 15 копійок, що перевищує термін позовної давності.

Наведені обставини є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки із заяви і поданих документів вбачається спір про право, а тому заявлені вимоги можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 96, 100, 101 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви Комунального підприємства «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті витрат на утримання будинку та прибудинкової території та платі за комунальні послуги з ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ