Справа № 333/7350/13-ц
Провадження № 2/333/151/14
РІШЕННЯ

Іменем України

30 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Пасюті К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

З 16 лютого 1991 року ОСОБА_1 перебував в шлюбі з ОСОБА_6 Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу укладення шлюбу позивач разом з дружиною проживав за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира розташована в приватному секторі і складається з трикімнатної квартири та надвірних господарських будівель - сараю, гаражу, лазні. За період шлюбу позивач разом з дружиною за рахунок коштів сім'ї зробили в квартирі ремонт, на подвір'ї збудували новий гараж, сарай, лазню. У 2005 році, його дружина та донька приватизували спірну квартиру. ОСОБА_1 участі у приватизації цього житла не приймав, оскільки на той час вже використав своє право на безоплатну приватизацію житла - отримав у власність частку квартири батьків. З лютого 2009 року ОСОБА_1 зареєстрований за спірною адресою. Оскільки позивач має пільги по сплаті комунальних платежів як учасник бойових дій, тому в інтересах своєї сім'ї використовував наявні у нього пільги за місцем проживання всієї родини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 року шлюб з ОСОБА_6 було розірвано. Після розірвання шлюбу колишня дружина ОСОБА_7 стала вчиняти сварки, виганяла його з квартири. З метою уникнення сварок позивач був змушений тимчасово оселитися у приміщенні лазні, яка в цілому облаштована для тимчасового проживання. У березні 2013 року скориставшись перебуванням позивача на роботі, ОСОБА_6 відключила приміщення лазні, де він проживав, від електропостачання та шляхом заварювання, фактично перекрила доступ денного світла та повітря до помешкання, чим фактично змусила ОСОБА_1 покинути приміщення. На теперішній час ОСОБА_1 змушений винаймати квартиру для особистого проживання, оскільки у квартирі батьків він проживати не може, через те, що батько тривалий час хворіє, є нерухомим, а іншу кімнату займає його мати, яка доглядає хронічно хворого батька. Вважає, що своїми діями, спрямованими на виселення його з квартири, відповідачі мають намір позбавити його єдиного житла, яке він має на цей час.

З огляду на вищевикладене, посилаючись на ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України, просить суд усунути йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його вселення.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав викладених в ньому, просили суд його задовольнити. Крім того, представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що помилково у позові зазначила номер квартири 15, замість вірного № 5. При постановленні рішення просила суд враховувати, що позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, одночасно зазначила, що вимога про об'єднання позовів в одне провадження не є позовною вимогою, тому просила її не розглядати. Також позивач ОСОБА_1 додатково суду пояснив, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак два роки тому його колишня дружина та донька виселили його з вказаної квартири і на протязі цих двох років він намагався вселитися у спірне житло, проте відповідачі йому у цьому перешкоджають.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач ОСОБА_1 з вересня 2012 року перестав бути членом родини. Він сам добровільно віддав ключі від квартири донці та покинув житло. Вважає підстави, які зазначені в позові щодо вселення не можуть бути задоволені, оскільки особи, які не є членами родини не можуть бути вселені чи виселені. Також зазначила, що будь-які відносини між сторонами відсутні. ОСОБА_1 участі в утриманні квартирі не приймає, комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що квартира АДРЕСА_1 належить їй та її доньці на праві власності. Під час шлюбу вона зареєструвала ОСОБА_1 у зазначеній квартирі, оскільки останній мав пільги щодо сплати комунальних послуг, що допомагало їм проживати у зазначеній квартирі та утримувати дитину. На цей час відповідач у спірному житлі не мешкає. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала заперечення представника ОСОБА_5, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Права членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки

Припинення сімейних відносин із власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.

Згідно зі ст. 396 ЦК України зазначено, що особа, що має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є колишнім чоловіком відповідача ОСОБА_3, що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, та батьком ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Комунарського району м. Запоріжжя від 28.07.1994 року, серія НОМЕР_1.

Спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках - по ? частині кожній, що підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру, свідоцтвом про право власності на житло № 23720 від 29.06.2005 року та Витягом про реєстрацію права власника на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрував своє постійне місце проживання в спірному житловому приміщенні з 24 лютого 2009 року, відповідно до записів про реєстрацію в домовій книзі, та залишається зареєстрованим в ньому до цього часу.

Фактично в спірній квартирі проживають відповідачі, що сторонами у справі не оспорюється.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник заперечували проти проживання позивача у вказаній квартирі будинку та підтвердили факт відсутності у нього ключів від цієї квартири, не зважаючи на те, що попередніми рішеннями судів встановлено, що позивач ОСОБА_1 не втратив права користування цією квартирою. З березня 2013 року в судах розглядався житловий спір між тими ж сторонами з приводу цієї ж квартири.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2014 року усунуто перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2014 року рішення суду першої інстанції від 24.02.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2014 року залишено без змін.

Таким чином, на цей час позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та не втратив право користування вказаним житлом.

Відповідачами суду не надано доказів про припинення сервітуту ОСОБА_1 на спірне житло в порядку ст. 406 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, ще позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбаченому, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 57 гривень 35 копійок з кожної.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 209, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою - задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесений ним судовий збір по 57 гривень 35 копійок з кожної.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва