Справа № 161/1386/14-ц
Провадження № 2/161/1092/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Салію А.П.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гончарової Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

28.01.2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про визнання недійсним кредитного договору.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.2008 року між нею та відповідачем ВАТ "БМ Банк" укладено кредитний договір №4/1441/061008, згідно якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в розмірі 230000,00 швейцарських франків терміном до 05.10.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,99 % річних та інших платежів у твердій грошовій сумі вираженій у гривні.

Вважає, що даний договір повинен бути визнаний недійсним з моменту укладення, оскільки вчинений під впливом помилки та обману, договір містить суперечливі по відношенню до позичальника умови, сторонами фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Крім того, вказує, що кредит у іноземній валюті йому не надавався, а надавався у національній валюті, відповідачем було надано неповну та недостовірну інформацію про базові умови кредитування, зокрема щодо розміру та порядку сплати платежів за договором, розмір відсоткової ставки.

Просить суд визнати недійсним кредитний договір № 4/144/061008 від 06.10.2008 року та додаток № 1 до кредитного договору № 4/144/061008від 06.10.2008 року.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд, позов задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" Гончарова Л.О. в судовому засіданні позов не визнала. Просила суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Гончарової Л.О., дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Як зазначено у частині 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

06.10.2008 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством "БМ Банк" укладено кредитний договір №4/144/061008 згідно якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в розмірі 230000,00 швейцарських франків терміном до 05.10.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,99 % річних та інших платежів у твердій грошовій сумі вираженій у гривні (а.с. 6-8).

Відповідно до ст. ст.626та 627 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким актом цивільного законодавства є Закон України "Про захист прав споживачів", згідно з ч.4 ст.11 якого в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Частина 3 ст. 203 ЦК Українивизначає, що волевиявлення учасника правочину повинно відповідати його внутрішній волі.

З кредитного договору вбачається, що при його укладенні сторони домовилися про суму кредиту в розмірі 230000,00 швейцарських франків та розмір відсотків - 10,99 % річних. Графіком погашення заборгованості, який є додатком № 1 до кредитного договору, визначено, що погашення відбуватиметься шляхом сплати щомісячно платежів.

Згідно ч. 3 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Отже, підписавши спірний кредитний договір з додатками, позивач підтвердив своє волевиявлення на умови повернення кредиту, що конкретно зазначені у даному правочині та його додатках.

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця;2) кредитні умови, зокрема:а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;б) форми його забезпечення;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;г) тип відсоткової ставки;ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;е) строк, на який кредит може бути одержаний;є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно п.3.1., 3.2, 3.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 N 168, Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі).

Відповідно до висновку Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.11.2014 року № 7687 додаток № 1 до кредитного договору № 4/144/061008 від 06.10.2008 року в частині розміру страхових платежів та розміру відсоткової ставки, не відповідає самому кредитному договору, укладеному, між ОСОБА_3 та ПАТ "БМ Банк": різниця між розміром страхових платежів складає 1389,71 швейцарських франків (14313,10 грн. - 12923,39), що в еквіваленті гривні по курсу НБУ станом на 21.11.2014 року становить 21961,45 грн.; різниця між розміром відсоткової ставки, що зазначена у кредитному договорі № 4/144/06/1008 та відсотковою ставкою (реальною), зазначеною у додатковому договорі № 1 до нього - 2,35 % (13,34-10,99). Дослідженням поданих документів та відповідно до визначених у додатку № 1 до кредитного договору № 4/144/061008 розмірів платежів, відсоткова ставка мала би бути зазначена у додатку № 1 до кредитного договору у розмірі 13,34 %

Вказаний висновок є чітким та конкретним, обґрунтованим та достатньо мотивованим, виконаний на підставі відповідних методик, а тому суд приходить до висновку, що він, з точки зору ст.ст. 58 та 59 ЦПК України, є належним та допустимим доказом у справі.

Вказаний вище висновок підтверджує, що під час укладення кредитного договору відповідач приховав від позивача повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки, розміру страхових платежів та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, погашаючи кредит у порядку, визначеному додатком до кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в момент укладення кредитного договору, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, зокрема розміру страхових платежів та відсоткової ставки, а тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору в вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили його волевиявленню на його укладення саме на таких умовах, а тому приходить до висновку про обґрунтованість його вимог.

За змістом ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що під час укладення кредитного договору відповідач, свідомо приховав від позивача повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману позивача щодо абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту.

Дані обставини, на думку суду, вказують на ознаки обману при укладенні правочину між сторонами.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. знакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Факт приховування важливої інформації перед підписанням договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, в даному випадку і є умислом в діях відповідача.

Ч.1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За таких обставин, оспорюваний позивачем кредитний договір слід визнати недійсним на підставі ст.ст. 215, 230 ЦК України, оскільки, підписання оскаржуваного правочину було здійснено позивачем під впливом обману з боку відповідача.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, підлягає до задоволення заява відповідача про накладення арешту на майно, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1057-1 ЦК України визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Як встановлено судом, в забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 4/144/061008, укладеним між ПАТ "БМ Банк" та ОСОБА_3 06.10.2008 року, банком прийнято в іпотеку: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступну характеристику: А-2 - житловий будинок, матеріали стін будівель і споруд - цегла, житловою площею - 73, 4 кв.м., загальною площею 350,9 кв.м., 1-3 - огорожа, що належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Луцького району Волинської області 04.10.2006 року на підставі рішення від 21.02.2006 року № 101, зареєстрованого у Комунальному підприємстві "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 21.10.2006 року, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12235369 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.10.2006 року за № 16266347, кад. № 415; земельну ділянку, площею 0,1640 га, кадастровий номер: :03:001:4624, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_3

За таких обставин, у відповідності до вимог ст.1057-1 ЦК України арешту підлягає майно, що є предметом зазначеного договору іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 86, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 229 грн. 40 коп. судового збору та 3690 грн. 00 коп. витрат на проведення експертного дослідження.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 360-7 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203 - 210, 215, 229, 230, 638, 1046, 1054, 1055, 1057-1 Цивільного кодексу України, ст..56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № 4/144/061008 від 06 жовтня 2008 року, додаток № 1 до кредитного договору № 4/144/061008 від 06 жовтня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "БМ Банк" та ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" на користь ОСОБА_3 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок судового збору та 3690 (три тисячі шістсот дев'яносто) гривень 00 копійок витрат на проведення експертного дослідження.

Заяву Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про накладення арешту на майно задовольнити.

До моменту виконання ОСОБА_3 зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством "БМ Банк", що виникають із кредитного договору № 4/144/061008 від 06 жовтня 2008 року, накласти арешт на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступну характеристику: А-2 - житловий будинок, матеріали стін будівель і споруд - цегла, житловою площею - 73, 4 кв.м., загальною площею 350,9 кв.м., 1-3 - огорожа, що належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Луцького району Волинської області 04.10.2006 року на підставі рішення від 21.02.2006 року № 101, зареєстрованого у Комунальному підприємстві "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 21.10.2006 року, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12235369 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.10.2006 року за № 16266347, кад. № 415; земельну ділянку, площею 0,1640 га, кадастровий номер: :03:001:4624, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк