ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6751/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Яковюк Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Гарант-Інвест» до ОСОБА_2 про витребування квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив про наступне.

1. Витребувати від ОСОБА_2 і передати позивачу технічний паспорт на квартиру, ключі та саму квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір.

Позовних вимог до будь-яких інших осіб позивачем не заявлено.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що згідно з умовами п.10 договору купівлі-продажу, укладеного сторонами 17.03.2010 року, технічний паспорт на квартиру, ключі та саму квартиру за адресою: АДРЕСА_1, позивач передав відповідачу в користування. Строк виконання збов»язань відповідача по сплаті грошових коштів, за які вчинено продаж вказаної квартири встановлено до 01 квітня 2020 року. Посилаючись на вимоги ст.387 ЦК України, позивач просить задовольнити позов.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача вважав, що позов є безпідставним, оскільки відсутні правові підстави для його задоволення.

Проаналізувавши наведене, письмові заперечення відповідача, всі інші матеріали справи, зокрема нотаріально завірену копію спірного договору, враховуючи, що позивач не заперечує дійсність спірного договору, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно з умовами п.10 договору купівлі-продажу, укладеного сторонами 17.03.2010 року, технічний паспорт на квартиру, ключі та саму квартиру за адресою: АДРЕСА_1, позивач передав відповідачу в користування, що є невід»ємною умовою цього договору (яка не визнана недійсною), при цьому дата, яка передбачена сторонами для виконання збов»язань відповідача по сплаті грошових коштів (за які вчинено продаж вказаної квартири) встановлена - до 01 квітня 2020 року (що зокрема вбачається з п.3 та п.9 вказаного договору), а отже на думку суду, цілком очевидним є факт погодження сторонами саме за вказаними умовами договору користування відповідачем спірною квартирою до 01 квітня 2020 року (на який позивачем були також добровільно - за умовами договору передані позивачу ключі та технічний паспорт на спірну квартиру).

При цьому, згідно з умовами п.10 вказаного договору купівлі-продажу саме відповідач за власний рахунок зобов»язаний оплачувати витрати по утриманню вказаного житла.

Відповідно до вимог ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, проте, вказане майно було передано в користування відповідачу саме на підставі договору.

При цьому, згідно зі статтею 3 ЦК України, однією з засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк.

Крім того, суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та відсутність волевиявлення позивача на внесення змін до вказаного договору (його окремих умов, або визнання їх недійсними).

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215, 228 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Гарант-Інвест».

Судові витрати у виді судового збору зарахувати в доход держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: