Справа № 466/2419/14 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/6270/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М.,Шеремети Н.О.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

11 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вищезазначеним позовом, у якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача в її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, а також додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, всього в сумі 5 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований 30.05.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 690. Від шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час між ними припинені подружні відносини, тому нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. Відповідач на протязі тривалого часу не надавав їй коштів ні на сім'ю, ні на утримання дитини, а самостійно утримувати дитину їй важко. Дочка перебувала і перебуває повністю на її утриманні, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, добровільно не надає кошти на утримання дитини, хоча є приватним підприємцем і займається реалізацією побутової хімії. Крім того, вказала, що дочка хворіє, тому просить стягувати з відповідача в її користь додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2014 року - дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір за розгляд справи в розмірі 243,60 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка вважає рішення суду першої інстанції незаконним, зазначає, що суд не взяв до уваги її пояснення та пояснення свідків, які підтвердили, що відповідач в стані платити щомісячно аліменти в сумі 5500 грн. Крім цього, суд безпідставно не задовольнив її клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів та незаконно долучив до матеріалів справи докази відповідача. Стверджує, що районним судом не враховано стан здоров'я дитини та обставини, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 184 СК України та ППВС України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 ч. 1 ст. 183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно з ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами наступні обставини.

Шлюб між сторонами зареєстровано 30.05.1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с. 5).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 3).

На даний час сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного домашнього господарства, проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні, про що свідчить довідка від 04.14 р. № 603 (а.с. 4).

В судовому засіданні районного суду представлено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладений 07.05.2014 року між працівником ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7, з якого вбачається, що відповідач зобов?язаний виконувати роботу продавця непродовольчих товарів з оплатою 1250 грн. на місяць. Трудовий договір зареєстрований у Львівському міському центрі зайнятості (а.с. 20).

З довідки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ МінДоходів Львівської області від 11.06.2014 р. за № 8710 17-112, виданої на ім'я приватного підприємця ОСОБА_4 встановлено, що згідно реєстраційних баз даних та податкових декларацій про майновий стан і доходи до ДПІ Шевченківського району, дохід відповідача від здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2013 р. по 31.03.2014 р., становить 0,00 грн. (а.с. 49).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що ОСОБА_4 впродовж тривалого часу займається торгівлею побутової хімії у смт. Брюховичі і на їх думку має достатні доходи.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок не залежить від матеріального становища батьків. Отже, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання дитини у розмірі 1/2 частини із всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2014 року - дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач працює і має постійний дохід. Вимога позивачки про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не може бути задоволена, оскільки у твердій грошовій сумі передбачена можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину від якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, що передбачено ч. 1 ст. 184 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальне становище сторін, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей.

Крім того, районний суд зазначив, що не може прийняти до уваги показання свідків в частині матеріального стану відповідача та його доходів, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях свідків.

Відмовляючи в позові у частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 1 500 грн. щомісячно, суд першої інстанції послався на наступне.

За ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Цей обов'язок лежить не лише на тому з батьків, з ким проживає дитина, а й тому, хто проживає окремо від неї.

Позивачка просить суд постановити рішення про щомісячне стягнення з відповідача 1 500 грн. на лікування дитини.

Однак розмір таких додаткових витрат нею не обгрунтовано, не підтверджено жодними документами, які б вказували на розмір додаткових витрат.

З урахуванням наведенного, районний суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку права за наявності вказаних підстав звернутись до суду з таким позовом.

Решта доводів апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шеремета Н.О.