Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Ореховська К.Е.

при секретарі с/з Шкіндер І.М.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11 листопада 1979 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Козинською сільською радою народних депутатів Радивилівського району Рівненської області. Вказує на те, що внаслідок погіршення відносин у родині та фактично припинення шлюбних відносин ним було запропоновано дружині поділити спільну сумісну власність. Частину спільно нажитого майна було поділено у добровільному порядку, однак що стосується поділу нежитлового приміщення Торгового павільйону по АДРЕСА_1 та який було побудовано за особисті грошові кошти позивача, - згоди між позивачем та відповідачем не знайдено. Окремо позивач звертає увагу суду на те, що він не проживає з відповідачем однією сім'єю та спільного господарства не веде ще з 2004 року, а тому шлюбні відносини між ними фактично припинилися ще з 2004 року. З огляду на зазначене, позивач просить суд визнати за ним право приватної власності на нежитлове приміщення Торговий павільйон, який знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 46,1 кв.м..

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на нежитлове приміщення Торговий павільйон, який знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 46,1 кв.м..

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву в якій заявлений позов визнала та не заперечила проти його задоволення.Крім того, просила суд проводити розгляд справити за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінюючи долучені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 листопада 1979 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб зареєстрований Козинською сільською радою народних депутатів Радивилівського району Рівненської області.

Сімейні відносини між сторонами по справі фактично припинилися в 2004 році, що і стало наслідком поділу спільно нажитого майна подружжя в добровільному порядку. Що стосується поділу нежитлового приміщення Торгового павільйону по АДРЕСА_1 то сторони добровільно вказане майно не поділили, так як позивач вважає його особистою приватною власністю, збудованою за особисті грошові кошти на який не поширюється режим спільного майна подружжя, а відповідач не бажає укладати нотаріальний договір про поділ даного приміщення вважаючи його спільною сумісною власністю.

Судом також встановлено, що у відповідності до договору оренди землі від 03 червня 2005 року укладеного між ОСОБА_3 та Рівненською міською радою, останньому була надана в користування земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 70 кв.м. для реконструкції хлібного кіоску під торговий павільйон з реалізації хлібобулочних виробів, у тому числі: 35 кв.м. з числа земель житлової та громадської забудови міста та 35 кв.м за рахунок земель наданих в постійне користування ВАТ «Рівне азот» рішенням Рівненської міської ради від 30 листопада 2000 року №363 «Про вилучення та надання землеьних ділянок підприємствам, організаціям та окремим підприємцям» для обслуговування спортивного майданчика. Згідно умов вказаного договору, його було укладено на 10 років, тобто до 03 червня 2015 року.

На зазначеній вище земельній ділянці, на виконання умов договору оренди землі від 03 червня 2005 року позивачем за власні кошти в період окремого з відповідачем проживання було реконструйовано хлібний кіоск під павільйон з реалізації хлібобулочних виробів (Торговий павільйон) у відповідності до проектної документації.

Відповідно до наказу управління містобудування та архітектури від 14.03.2013 року за №45 «Про присвоєння поштової адреси», земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка надавалася в оренду було присвоєно поштову адресу та зобов'язано встановити відповідний знак на будівлі. Поштовою адресою об'єкта Торгового павільйону є АДРЕСА_1.

Присвоєння поштової адреси стало наслідком завершення будівельних робіт по реконструкції хлібного кіоску під торговий павільйон з реалізації хлібобулочних виробів.

Технічним паспортом складеним Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 22 жовтня 2014 року на торговий павільйон в АДРЕСА_1 було визначено назву та склад приміщень, з яких складається Торговий павільйон із зазначенням їх площ.

Згідно із викопіюванням із генплану забудови, реконструкція хлібного кіоску під павільйон з реалізації хлібобулочних виробів була погоджена контролюючими органами та повноважними управліннями та підприємствами, що контролюють дотримання законності будівництва Торгового павільйону.

В силу Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимогами ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, у зв'язку з повним визнанням позовних вимог Відповідачем та з врахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, на думку суду знаходить правову підтримку правова позиція Позивача по даній справі та підтверджується факт створення нерухомого майна - нежитлового приміщення Торгового павільйону, що знаходиться по АДРЕСА_1 за особисті грошові кошти Позивача по справі, що є підставою для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 225 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.328,392 Цивільного кодексу України, ст. 57 Сімейного кодексу України суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право приватної власності на нежитлове приміщення Торговий павільйон, який знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 46,1 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 1200 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Ореховська К.Е.