Справа № 461/5031/14 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/5166/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ПАТ «Львівгаз» - Залоги Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП № 41265984 від 23 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

14 травня 2014 року ПАТ «Львівгаз» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 грудня 2013 року неправомірними; скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 грудня 2013 року та відновити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 10 липня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 904,81 грн. Однак, 23 грудня 2013 року державним виконавцем Галицького ВДВС Ач М.І. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з невідповідністю судового наказу вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у виконавчому документі не вказано дати народженння та індивідуального ідентифікаційного номера боржника.

Оскаржуваною ухвалою скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 грудня 2013 року.

Скасовано постанову державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 грудня 2013 року.

Зобов'язано державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І. вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу № 461/7882/13-ц від 10 липня 2013 року, виданого Галицьким районний судом м. Львова.

Ухвалу суду оскаржив Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. Вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що у судовому наказі № 461/7882/13-ц від 10.07.2013 року, що виданий Галицьким районним судом м. Львова не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, тому відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону. Звертає увагу на те, що скаржник посилався на п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону), відповідно до якого державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Стверджує, що відповідно до ст. 30 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим не може проводити жодних виконавчих дій до відкриття виконавчого провадження. Вважає, що дії державного виконавця правомірні та обґрунтовані, крім цього районним судом не зазначено жодної норми закону, яку порушив державний виконавець при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року та постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити.

Представник Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а.с. 9), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Львівгаз» - Залоги Н.В., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 липня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/7882/13-ц було видано судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» 790,11 грн. та 114,70 грн. судового збору (а.с. 5).

Постановою головного державного виконавця Ач М.І. від 23 грудня 2013 року ВП № 41265984 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вказаного судового наказу, оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у ньому не вказано дату народження боржника - фізичної особи та її індивідуальний ідентифікаційний номер, що унеможливлює проведення виконавчих дій, зокрема встановлення джерел доходів боржника, рахунків у банківських установах, наявного у боржника майна на праві власності (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 103 ЦПК України судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» та обов'язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред'явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред'явлення до виконання.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам передбаченим, цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) повна назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Суд першої інстанції, постановлюючи ухвалу про задоволення скарги, виходив з того, що державним виконавцем неправильно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» та неправомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки державний виконавець у відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» вправі самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, а також у суду та заявника відсутні законні можливості без згоди боржника отримати необхідні дані (в даному випадку індивідуальний ідентифікаційний номер).

Однак із вказаними висновками судів погодитися не можна у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 103 ЦПК України судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», та обов'язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред'явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред'явлення до виконання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходив зі встановлених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимог до виконавчого документа.

Проте суд не звернув уваги на те, що на час прийняття 10 липня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова судового наказу та винесення 23 грудня 2013 року головним державним виконавцем оскаржуваної постанови пункт 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» містив, на підставі Закону України від 04 липня 2012 року № 5037-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно», таку обов'язкову вимогу до виконавчого документа, як індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника, у той час як попередня редакція пункту 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачала зазначення цієї інформації лише за її наявності.

З метою удосконалення інформаційного обміну між судами загальної юрисдикції та Державною податковою службою України відповідно до вимог, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», 26 лютого 2013 року між Державною судовою адміністрацією України та Державною податковою службою України підписано наказ № 30/44 «Про затвердження Порядку надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів».

Цей Порядок визначає загальні правила надання Державною податковою службою України інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів до судів загальної юрисдикції на підставі судових рішень, що набрали законної сили, для внесення цих даних до виконавчого документа, що видається відповідно до вимог процесуального законодавства (п. 2 указаного Порядку).

Постановляючи оскаржувану ухвалу у цій справі, суд на вищевказані положення закону уваги не звернув, на порушення вимог ст. ст. 210, 212, 213 ЦПК України не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, чим допустив порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена ухвала - скасуванню з постановленням нової - з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 388 ЦПК України із скаржника слід стягнути в дохід держави 182,70 грн. судових витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 2, 312 ч. 1 п. 2, 313, 314 ч. 1 п. 6, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП № 41265984 від 23 грудня 2013 року - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз»- Р/р 2 ОПЕР у філії Львівське обслуговування ВАТ «Ощадбанк», МФО 325796, , в дохід держави 182 гривні 70 копійок судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.