Справа № 758/8758/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року суддя Подільського районного суду м.Києва Богінкевич С. М., розглянувши позовну заяву Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, однак з порушенням вимог ст.ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється, з дотриманням порядку, встановленого частинами другою і третьою статті 111 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається визначеному судді.

Статті 119 та 120 ЦПК України встановлюють обов'язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов'язок дотримання яких покладається на позивача.

Цивільним процесуальним кодексом України окремо не передбачений порядок зняття арешту з майна, накладеного не судовим рішенням, а постановою державного виконавця в ході виконання рішення суду.

Розділом VІ ЦПК України (Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) розгляд заяв про зняття арешту не передбачено.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт може бути знятий з майна за рішенням суду за наслідками розгляду позовної заяви особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй. Зазначена стаття також передбачає зняття арешту з майна постановою начальника ВДВС або постановою державного виконавця.

Відповідно до абз.3 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб (окрім стягувача або боржника) щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК України, ст. 12 ГПК України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Однак, як вбачається із змісту позовної заяви та документів, долучених до неї, позивачем у позовних вимогах не ставиться питання щодо належності йому майна, визнання права власності.

Крім того, слід зазначити, що у позовній заяві не викладені обставини на обґрунтування позовних вимог до відповідачів, у зв'язку з чим виходячи зі змісту позовної заяви та враховуючи суть позовних вимог, вбачається, що позивачем не вірно зазначено коло осіб, необхідних для розгляду справи по суті.

Також із змісту позовної заяви та враховуючи суть позовних вимог, вбачається, що, позивач оскаржує дії третьої особи - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та просить вчинити певні дії, тому суд позбавлений можливості визначити у якому порядку позивач звернувся до суду з даним позовом - цивільного чи в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Однак, враховуючи суть позовних вимог та виходячи зі змісту позовної заяви спірні правовідносини носять публічно-правовий характер в зв'язку з чим позовна заява потребує уточнень, оскільки в цій частині вона не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. У зв'язку з чим позивачу необхідно визначити правильний спосіб захисту своїх порушених прав у відповідності до вимог цивільно-процесуального Законодавства України.

Крім того, стаття 119 ЦПК України, визначає, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Як зазначає Пленум ВС України у постанові №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» у позовні заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

З змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що відсутнє доведення обставин на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог (постанова ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про накладення арешту), не наведені обставини порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідачів.

Відповідно ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

У порушення вищезазначених вимог позивач не подав клопотання про витребування доказів із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто.

Таким чином, позивачу необхідно надіслати нову редакцію позовної заяви, яка б відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, надати копії позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі та надати оригінал квитанції про оплату судового збору.

Оскільки, без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду в новій редакції за підписом уповноваженої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 119 цього Кодексу, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачам.

Згідно ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту - залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі, протягом 5 днів з дня, наступного після отримання копії ухвали шляхом подання нової редакції позовної заяви.

Зобов'язати позивача при поданні до суду матеріалів для усунення недоліків заяви, надати докази в підтвердження дати отримання ухвали про усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяС. М. Богінкевич