Справа № 748/2331/14-ц Провадження № 22-ц/795/2512/2014 Головуючий у I інстанції: Меженнікова С. П.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

18 грудня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Мамонової О.Є., Харечко Л.К.

При секретарі :Шкарупі Ю.В.

За участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на будівельні матеріали, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на будівельні матеріали вартістю 90060 грн , з яких складається надбудова А1-1, тамбур а-1 загальною площею 89,5 кв.м. до будівлі магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 „ , розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги мотивував тим, що 12 липня 2013 року ОСОБА_3 придбала з прилюдних торгів приміщення магазину „ ІНФОРМАЦІЯ_1 загальною площею 99,3 кв.м. ( позначений на плані літерою А-1 ), розташований за адресою: АДРЕСА_1, однак при цьому жодним чином не було зафіксовано та враховано, що вказана будівля магазину має надбудову другого поверху А1-1 , а також тамбур а-1 загальною площею 89,5 кв.м., вартістю 90060 грн., які позивач не встиг добудувати та ввести в експлуатацію через накладення арешту на майно.

Враховуючи те, що наведене майно не було продано з прилюдних торгів, фактично позивачеві належить право власності на будівельні матеріали, з яких було збудовано зазначені приміщення, але де-юре право власності на магазин „ ІНФОРМАЦІЯ_1, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить відповідачеві, просив задовольнити його позовні вимоги.

ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом демонтування будівельних матеріалів, з яких складається другий поверх А1-1 , а також тамбур а-1 , посилаючись на те, що вказані будівельні матеріали заважають проведенню ремонту та облаштуванню покрівлі за її визначенням.

Рішенням Чернігівського районного суду від 04 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на будівельні матеріали було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - задоволено, зобов'язано останнього усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні власністю, магазином „ ІНФОРМАЦІЯ_1, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу будівельних матеріалів, з яких складається надбудова над магазином та тамбур а-1, зі звільненням магазину від всіх демонтованих будівельних матеріалів. Зазначеним рішенням розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт посилався на те, що в ході розгляду справи відповідач за первинним позовом визнала, що будівництво надбудови над магазином та тамбуру а-1 було здійснено ним за власні кошти у 2011 році, вказані переобладнання не були належним чином узаконені, і хоч існували на час придбання магазину ОСОБА_3 , придбані нею з прилюдних торгів не були, тому будівельні матеріали належать на праві власності ОСОБА_1

Наведеним обставинам, всупереч положень ст. 213 ЦПК України, суд належної правової оцінки не дав, оскільки визнані ОСОБА_3 обставини невірно оцінив , як підтвердження відсутності спору між сторонами.

Крім зазначеного, апелянт зазначав про те, що в позові не ставив питання про повернення майна з чужого незаконного володіння, а тому задоволення зустрічного позову вважав неправомірним.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі , магазину „ ІНФОРМАЦІЯ_1 загальною площею 99,3 кв.м. , позначеного на плані під літерою „А-1", розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зазначені обставини підтверджені у справі інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 71, 72 ).

Придбавши наведене нерухоме майно з прилюдних торгів, ОСОБА_3 була обізнаною про те, що вказана будівля магазину має надбудову другого поверху А1-1 , а також тамбур а-1 загальною площею 89,5 кв.м., які позивачем було зведено без належного дозволу, затвердженого проекту та не прийнято в експлуатацію. Вартість зазначених добудов складає 90060 грн., однак наведене майно не було об'єктом продажу на прилюдних торгах та не є власністю ОСОБА_3

Таким чином, враховуючи ту обставину , що з правової точки зору ( де-юре) власником об'єкту нерухомості є ОСОБА_3, яка в засіданні суду визнала право власності ОСОБА_1 на будівельні матеріали, що були використані останнім для зведення вказаних добудов, зазначені обставини є доведеними згідно з положеннями ч.1 ст.61 ЦПК України, а право ОСОБА_1 на будівельні матеріали підлягає захисту в силу ст. 392 ЦК України.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки надав невірну правову оцінку визнанню ОСОБА_3 обставин щодо права власності ОСОБА_1 на будівельні матеріали, зробивши помилково висновок, що між сторонами не існує спору з приводу зазначеного майна. Разом з тим, за правилом ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доведенню, тобто, суд вважає факти, визнані сторонами, встановленими.

За таких обставин, рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення в зазначеній частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на будівельні матеріали вартістю 90060 грн , використані у будівництві надбудови А1-1, тамбура а-1 загальною площею 89,5 кв.м. до будівлі магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 „ , розташованого за адресою: АДРЕСА_1. В силу ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір , сплачений останнім за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, в сумі 1350,90 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано зазначено , що в силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування належним йому майном, а тому вимоги ОСОБА_3 про зобов"язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належним їй майном правомірно задоволені судом першої інстанції.

Керуючись ст.316, 317, 319, 325, 392 ЦК України, ст. 88, 174 ч.4, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали вартістю 90060 грн , використані у будівництві надбудови А1-1, тамбура а-1 загальною площею 89,5 кв.м. до будівлі магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 „ , розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 1350 ( одна тисяча триста п'ятдесят ) грн 90 коп.

В іншій частині рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2014 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :