Провадження №2/521/7592/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «СКБ «Молнія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ДП «СКБ «Молнія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, сторона позивача вказувала, що на підставі відповідного наказу від 28 вересня 2012 року, позивача було звільнено з займаної посади.

ОСОБА_1 свідчив, що при звільнені він був ознайомлений із відповідним наказом, але відповідного розрахунку стосовно заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, що належать йому від підприємства з боку повноважних осіб ДП «СКБ «Молнія» здійснено не було.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про стягнення з ДП «СКБ «Молнія» на його користь суми середнього заробітку за весь час затримки виплати у загальному розмірі 148575,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Повноважний представник ДП «СКБ «Молнія» у відкрите судове засідання не з'явився, підприємство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про визнання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Як передбачає ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на той факт, що позивач від позову не відмовився, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем даного позову та ухвалити рішення про його задоволення.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2000 року працював в структурі ДП «СКБ «Молнія». Згідно наказу адміністрації підприємства від 28 вересня 2012 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

В силу ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

На момент звільнення у ДП «СКБ «Молнія» існувала заборгованість перед ОСОБА_1 за виплатою нарахованої заробітної плати в розмірі 5943,00 гривень. З приводу даної заборгованості за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою ОСОБА_1 звернувся до суду. Згідно рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 30 листопада 2012 року по справі №2/1519/18997/2012, було стягнуто на користь звільненого працівника вказану суму заборгованості по заробітній платі.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи ту обставину, що при звільненні позивача 28 вересня 2012 року ОСОБА_1 адміністрацію підприємства вказані суми не була сплачені, суд дійшов висновку, що на користь позивача у відповідності з вимогами ст. 233 КЗпП України належить стягнути середній заробіток за час затримки.

Заявляючи вимогу про стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки сторона позивача виходить з власного розрахунку, зробленого на підставі середньоденної заробітної плати, за яким загальна сума середнього заробітку за період з 28 вересня 2012 року (день звільнення) по 28 листопада 2014 року (день пред'явлення позову) становить 148575,40 гривень. З даним розрахунком суд погоджується, у зв'язку з чим вважає можливим задовольнити відповідну вимогу.

Як наводить ст. 88 ч.ч.1,3 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з КБ «СКБ «Молнія» на користь держави судові витрати, а саме: суму неоплаченого судового збору - у розмірі 148575,00 х 1 / 100 = 1485,75 гривень (ст. 4 ч.2 п.1.1 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ДП «СКБ «Молнія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з ДП «СКБ «Молнія» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки виплати - у загальному розмірі 148575,00 гривень.

Стягнути з ДП «СКБ «Молнія» на користь держави суму неоплаченого судового збору - у розмірі 1485,75 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: