АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3296/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48,50 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д. , Дмитренка М. І.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про зменшення розміру аліментів, вказавши, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2007 року з нього на користь колишньої дружини ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_9 стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх доходів, але не 30% прожиткового мінімуму доходів громадян.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 червня 2007 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_11 аліменти у розмірі ? частини усіх доходів, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму громадян.

Рішенням Звенигородського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2013 року ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні аналогічного позову, проте на даний час у позивача виникли нові підстави для задоволення позову про зменшення розміру аліментів.

Зокрема, ОСОБА_6 зазначив, що в даний час він доглядає своїх непрацездатних батьків похилого віку. Його мати визнана інвалідом 3-ї групи по захворюванню, пов'язаному з аварією на Чорнобильській АС і постійно хворіє. У 2013 році вона перенесла операцію по видаленню жовчного міхура, внаслідок чого позивач несе додаткові витрати.

До того ж, на даний час позивач працює в смт. Катеринопіль, де не має ніякого житла і вимушений щоденно нести витрати на проїзд та харчування.

Крім того, позивач вказував, що сам постійно хворіє і має діагноз симптоматична артеріальна гіпертензія, гіпертонічна хвороба 11 ст., кардіо-церебральна форма, внаслідок чого несе значні витрати на лікування та придбання ліків та інших медичних препаратів.

За таких обставин ОСОБА_6 просив суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Звенигородського районного суду від 14 листопада 2007 року та Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 червня 2007 року та стягнути з нього : на користь ОСОБА_10 аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів на утримання сина ОСОБА_11 до його повноліття; на користь ОСОБА_8 аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів на утримання сина ОСОБА_9 до його повноліття.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невмотивованість вказаного вище рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та розгляд справи неповноважним судом, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року про залишення без задоволення заяви про відвід судді.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів, що підтверджують зміну (погіршення) його матеріального, сімейного становища чи стану здоров'я позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Таким чином, відповідно до зазначених вимог закону розмір аліментів може бути змінений у випадку зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 січня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач як на підставу своїх позовних вимог про зменшення аліментів посилався на те, що працює в іншому населеному пункті, де немає житлової площі, змушений проживати у своїх батьків, витрачати кошти на лікування своєї матері та на власне лікування, так як має хворобу артеріальна гіпертензія.

Такі доводи ОСОБА_6 були перевірені районним судом, вказані обставини досліджувалися судом у сукупності із наданими позивачем доказами з наведенням мотивів та висновків суду по суті позовних вимог.

Слід зауважити, що вищевказане рішення суду не було оскаржене позивачем та набрало законної сили.

В той же час, платнику та одержувачу аліментів надано право повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів за умови зміни їх матеріального чи сімейного стану чи в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Проте, у силу ст.ст. 57- 59 ЦПК України не знайшли свого підтвердження переконливими, належними та допустимими доказами доводи позивача щодо зміни його матеріального чи сімейного становища, або ж здоров'я.

Колегія суддів критично оцінює доводи позивача щодо догляду ним своїх непрацездатних батьків, які мають похилий вік, оскільки як достеменно встановлено районним судом та підтверджено матеріалами справи як мати, так і батько ОСОБА_6 перебувають на обліку в Управлінні ПФУ та отримують пенсію за віком, що виключає перебування батьків позивача на його утриманні.

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду щодо того, що позивачем не доведена необхідність його матері у лікуванні та надання саме позивачем матеріальної допомоги на її лікування.

Доводи позивача в частині погіршення його здоров'я також не заслуговують на увагу, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів, позивач суду не надав.

Посилання ОСОБА_6 на незаконність ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року про відмову у задоволенні клопотання про відвід судді Гончаренко Т.В. колегія вважає необгрунтованими, оскільки стаття 20 ЦПК України наводить виключний перелік обставин, за яких суддя не може брати участь у розгляді справи, а за матеріалами справи не встановлено обставин, які викликають сумнів у об'єктивності чи свідчать про упередженість судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді цієї справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи у зв'язку з винятковими обставинами, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження у справі.

Проте, пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" визначено, що скасування іншої ухвали, якою не закінчувалося провадження у справі, в тому числі відмову у відкритті провадження у справі, не відстороняє суддю від повторної участі у справі.

Не є повторною участю судді у розгляді справи у розумінні ч. 1 ст. 21 ЦПК України у силу специфіки правовідносин щодо зміни розміру аліментів і розгляд суддею позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :