г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/5138/13-ц
Номер провадження 2/213/256/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Макарової Т.Ю.

при секретарі Купрієнко А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5

Про визнання права власності на нерухоме майно, придбане у шлюбі

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнювала, останній раз 14.08.2014 року, та просить суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на ? частку спільного майна подружжя - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір, та витрати на судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники за довіреністю - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позовні вимоги, не визнали, вважають їх не обґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не з,явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, проти позовних вимог не заперечує, та покладається на розсуд суду/а.с.141/.

Позивач ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, але до суду не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності за участю її представника, довірила представництво своїх інтересів в суді представнику за довіреністю - ОСОБА_1./а.с.27-28/.

Представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що з відповідачем ОСОБА_2 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_6. В період шлюбу, в лютому 2011 року, подружжя ОСОБА_6 придбало нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,6 кв.м, житловою 27,8 кв.м.

Спірну квартиру сторони придбали за 56 000 грн., що на той час було еквівалентно 7000 доларам США. Квартира була у занедбаному стані та потребувала ремонту. Після купівлі спірної квартири сторони почали її ремонтувати. Були встановлені нові двері, вікна, послано ламінат на підлогу. У ванній кімнаті ними встановлено душову кабінку (гідробокс), новий унітаз. Стіни ванної кімнати обклали кахелем. У кухні встановили нову газову колонку. Крім того, через несплату комунальних платежів колишніми господарями, у квартирі було відключено газопостачання. Тому вони сплатили борг за поставку газу, і тільки після цього у квартирі було підключено газопостачання.

Після здійснення ремонту сторони посварилися, через що позивач з дитиною виму- шені були переїхати проживати до її батьків. 19.03.2012 року рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем домовилися про добровільний розподіл майна подружжя - спірної квартири. Було вирішено, що вони її продадуть, а грошові кошти поділять між собою порівну. Позивачем ОСОБА_2 у липні 2013 року була надана письмова згода на продаж спірної квартири відповідачем, яка була завірена нотаріально у приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу ОСОБА_7

Однак, після надання позивачем згоди на продаж спільної квартири, відповідач змінив свою позицію, та категорично відмовив позивачу у добровільному поділі майна, придбаного ними у шлюбі, заявляючи, що спірна квартира належить тільки йому.

На цей час шлюб між сторонами розірвано, спільно господарство сторони не ведуть. В листопаді 2013 року позивач звернулася до відповідача з проханням переоформити частки в нерухомому майні, але він їй в цьому відмовив, вважаючи, що позивач не має права на майно, яке вони спільно придбали під час шлюбу на спільні кошти на ім'я відповідача.

Представник позивача зазначив, що кошти на придбання квартири належать сторонам, як подружжю. Позивач під час перебування сторін у шлюбі та до цього працювала приватним підприємцем, отримувала чималий доход. Відповідач на той час постійно не працював. Оскільки кошти збиралися сторонами в період шлюбу, то вони є спільними коштами подружжя, а тому придбане у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя. Версії відповідача стосовно джерел коштів на купівлю квартиру, постійно змінюються: спочатку, була версія, що це кошти від продажу його майна; потім, що ці кошти спадщина його діда; потім, що ці кошти подарували йому мати та бабуся, свідчить про те, що відповідач, хоче викривити фактичні обставини. Твердження відповідача, стосовно того, що спірна квартира є його особистим майном, оскільки придбана саме на його ім'я та за рахунок його особистих коштів, які йому подарували його рідні, вважає безпідставними, оскільки належних доказів на підтвердження цих фактів відповідач суду не надав,

Звертає увагу суду, що спірне житло придбано під час перебування сторін у шлюбі, та в цьому випадку діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи та судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечує. Вважає, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, оскільки придбана за його особисті кошти, які подарували йому його родичі. Підтвердив, що в шлюбі з позивачем вони перебували з 30.01.2010 року по 19.03.2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька - ОСОБА_8 Також пояснив, що перед народженнями дитини стосунки між сторонами погіршилися, та вони короткий час проживали окремо. Після народження дитини вони з позивачем помирилися, та знову стали проживати спільно. Влітку 2010 року його мати ОСОБА_9 знайшла квартиру, яку вона хотіла купити саме для нього, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, оскільки до цього вони з позивачем знімали квартиру, а мати сплачувала кошти за квартиру. В серпні 2010 року мати передала йому 1000 доларів США (спадщина його діда), та він відкрив депозитний рахунок у банку, куди помістив ці кошти, в сумі 1010 доларів США. Приблизно в жовтні 2010 року його бабуся з боку батька - ОСОБА_10 зняла зі свого депозитного рахунку кошти в сумі 16000 грн., та подарувала йому для придбання квартири. Крім того, йому ще давала кошти мати, та в жовтні 2010 року він поклав на свій рахунок кошти в розмірі 4355 доларів США. В грудні 2010 року він зняв зі свого рахунку 1500 доларів США, та сплатив завдаток продавцям квартири.

17.02.2011 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округа ОСОБА_7, він купив спірну квартиру за 7000 доларів США. При цьому він зняв залишок коштів зі свого рахунку, та йому також допомагала його мати. Оскільки квартира була у занедбаному стані, вони почали робити ремонт, на що він взяв споживчий кредит у банку на суму 6000 грн. Мати позивача також давала кошти на ремонт квартири, але коли вони розривали шлюб, він повернув колишній дружині всі кошти, які її мати давала на ремонт квартири, та кошти, які їй подарували на весілля. Після цього, ніяких претензій, щодо розподілу майна, у позивача не було. Позивач надала згоду на продаж спірної квартири, але потім стала претендувати на квартиру. Оскільки квартира придбана на кошти, які йому подарували родичі, просить в задоволенні позову відмовити.

Представники відповідача за довіреністю ОСОБА_11 та ОСОБА_4 проти позову заперечують, вважають, що відповідачем доведено поясненнями свідків в суді, наданими банківськими документами, що кошти, на які була придбана спірна квартира, були подаровані відповідачу для придбання ним квартири особисто для себе. Позивач же в судове засідання не з,явилася, а її представник не підтвердив, з яких джерел були отримані кошти на купівлю спірної квартири. Крім того, вони вважають, що відповідачем доведено, що всі кошти, які мати позивача давала на ремонт спірної квартири, повернуто позивачу, разом із коштами, які їй подарували на весілля. Вважають, що спірна квартира, є особистим майном відповідача, а тому у позові належить відмовити.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є матір'ю відповідача ОСОБА_2 Влітку 2010 року вона знайшла квартиру, яку хотіла купити для сина, оскільки свого житла в нього не було. До цього вона винаймала квартиру для сім'ї сина протягом 4-х місяців. З продавцями вона домовилася про вартість квартири - 7000 доларів США. Квартира була в занедбаному стані, та потребувала ремонту. Своїх грошей у сина не було, тому вона дала сину гроші 1000 доларів США, які отримала як спадщину після смерті свого батька. Син відкрив рахунок у банку та ці кошти поклав на рахунок. Потім йому ще подарувала кошти його бабуся, та вона ще також надавала йому кошти на житло. Коли син купив квартиру він перебував у шлюбі. Вона спочатку хотіла подарувати сину цю квартиру, але оформити договір дарування не змогли через покупців. Купити на себе квартиру вона не могла з сімейних обставин.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона баба відповідача ОСОБА_2 з боку батька. В жовтні 2010 року вона зняла зі свого депозитного рахунку 16000 грн., які подарувала онуку для купівлі квартири, оскільки його сім'я квартири не мала. Вона давала кошти на квартиру для онука. Офіційно договір дарування не укладали.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що їй та її братам на підставі приватизації та спадщини належала АДРЕСА_1, яку після смерті батьків вони вирішили продати. Квартира була у занедбаному стані, потребувала ремонту. На той час в ній проживали її брати. Влітку 2010 року знайшлися покупці. Всі справи та оформлення документів відбувалося через ОСОБА_9, яка говорила, що квартиру купує для сина. Ціна була обумовлена у 7000 доларів США. При цьому приблизно в грудні 2010 року вони попросили аванс, та саме ОСОБА_2 передав їм 1500 доларів США, про що вони написали розписку. Сам договір був оформлений нотаріально 17.02.2011 року, та всі кошти їм було передано до укладення договору. Підтвердила, що ОСОБА_9 спочатку просила оформити договір дарування, але вони не погодилися, та було оформлено договір купівлі-продажу. При укладанні договору у нотаріуса був присутній відповідач ОСОБА_2, дружину ОСОБА_2 вона жодного разу не бачила.

Вислухавши представників сторін, відповідача, свідків зі сторони відповідача, ознайомившись з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2010 року. Мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.3-4/. Відповідно до рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 19.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Як зазначено в рішенні, шлюбні відносини між сторонами припинено у червні 2011 року, та з того часу сторони спільно господарство не ведуть, майнового спору та спору про місце проживання дитини немає /а.с.5/.

Судом встановлено, що в період шлюбу, 17.02.2011 року відповідач ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 17.02.2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, купив квартиру за АДРЕСА_1, розташовану на четвертому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 27,8 кв.м, загальною площею 42,6 кв.м, та зареєстрованого в реєстрі за №275, що підтверджується копією зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна та витягом з державного реєстру правочинів /а.с.81-85/. Вартість квартири за згодою сторін становить 55650грн., що еквівалентно 7000 доларів США /а.с.44/.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_13, на підставі договору купівлі-продажу ВРЕ №354889, ВРЕ №354890 від 17.02.2011 року/а.с.39/.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №401 від 11.06.2014 року, яка проводилася згідно ухвали суду від 13.05.2014 року, ринкова вартість АДРЕСА_1, складає 142280,00 грн./а.с.119-124/.

Відповідно до довідки Криворізької Південної ОДПІ, ОСОБА_2 (позивач) перебуває на податковому обліку, як фізична особа-підприємець, та згідно звітів отримала доход: за 2009 рік - 54000,00грн., за 2010 рік - 43650,00 грн., за 2011 рік - доходів не отримувала /а.с.145/.

Відповідно до інформації ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 14.10.2014 року, яка була витребувана ухвалою суду за клопотанням відповідача, для підтвердження надання йому грошових коштів дідусем ОСОБА_14, за період з 01.01.2010 року по 01.06.2010 року рух коштів по рахунку на ім'я ОСОБА_14, 1937 року народження, відсутній /а.с.178/.

Відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) №4600, який відкрив відповідач ОСОБА_2 в ПАТ "УкрСиббанк" 25.08.2010 року, тобто в період шлюбу з позивачем, відповідач ОСОБА_2 вніс вклад та розмістив на рахунку 1010 доларів США, що еквівалентно 7968,90 грн.; 13.10.2010 року ОСОБА_2 внесено на рахунок ще 4355 доларів США, що еквівалентно 34447,61 грн./а.с.202-203/.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_10 НОМЕР_1 в ПАТ "Райфазен Банк Аваль" від 13.11.2014 року останньою знято з рахунку 01.10.2010 року 16000,24грн. /а.с.204/, що підтверджує пояснення свідка ОСОБА_10 про надання нею грошових коштів онуку ОСОБА_2 на придбання квартири. Відповідно до заяв на видачу готівки, 17.12.2010 року ОСОБА_2 з відкритого ним депозитного рахунку були зняті кошти в сумі 1500 грн., які він сплатив в якості завдатку продавцям спірної квартири / а.с.205-206/. Також ОСОБА_2 знімав кошти з вищезазначеного рахунку 11.02.2011 року в сумі 2500 дол. США (еквівалентно 19860грн.), та 15.02.2011 року - ще 700 дол. США ( еквівалентно 5560,45 грн.). Всього з депозитного рахунку ОСОБА_2 в період часу з 17.12.2010 року по 15.02.2011 року було знято 4700 дол.США.

Судом також встановлено, що 10.03.2011 року відповідач ОСОБА_2 уклав кредитний договір з ПАТ "Дельта-банк" на суму 6780,70 грн. на придбання товарів для ремонту квартири /а.с.211/.

Відповідно до розписки від 28.11.2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 14000 грн. та 100 доларів США, з яких 11400грн. - на ремонт квартири по АДРЕСА_1; 2600 грн. та 100 дол.США - подаровані на весілля /а.с.67/.

Відповідно до заяви, посвідченої 07.06.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округа ОСОБА_7 - ОСОБА_2 дає згоду на укладання договору купівлі-продажу її чоловіком ОСОБА_16 квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ціну і на умовах на його власний розсуд. В заяві також зазначено, що квартира, яка буде продаватися - є її з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, як така, що набувалася у період перебування в зареєстрованому шлюбі /а.с 86/, що підтверджує факт, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що під час шлюбу, одним із подружжя - відповідачем ОСОБА_2 придбана спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Указаною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач. Якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне, тобто спростувати матеріально-правову презумпцію).

Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно набуте ним до шлюбу, майно набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Стверджуючи, що кошти на придбання спірної квартири подаровані відповідачу його матір,ю та бабусею, відповідачем не враховано, що ч.2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Між тим, відповідно до ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п,ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у п.27 роз'яснив судам, що виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 218 ЦК, не може стверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Проте жодного належним чином оформленого письмового доказу( договору дарування грошових коштів) відповідачем суду не надано. Доводячи суду, що більша частина коштів на придбання спірної квартири була подарована відповідачу його матір,ю та бабусею, відповідачем не доведено, що це надає йому право особистої приватної власності на квартиру, оскільки грошові кошти, на які посилаються відповідач та свідки, були передані на сім,ю сторін, та кожен свідок знав, що відповідач перебуває у шлюбі, в нього нещодавно народилася дитина, та сім'я відповідача не має житла.

Підтвердженням того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, є і те, що в п.12 договору купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2./а.с.82/, що свідчить про те, що ця угода відбувалася в інтересах сім'ї, в якій ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина.

Надана відповідачем в якості доказу копія заяви ОСОБА_2, посвідченої 07.06.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округа ОСОБА_7, якою ОСОБА_2 дає згоду на укладання договору купівлі-продажу її чоловіком ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_1, також підтверджує факт того, що спірна квартира - є її з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, як така, що набувалася у період перебування в зареєстрованому шлюбі /а.с 86/, тобто підтверджує факт, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Розписка позивача, про отримання від відповідача грошових коштів, які були надані на ремонт спірної квартири, та коштів, які були подаровані на весілля, не є доказом відмови позивача від своєї частки в праві власності на спірну квартиру, та не є компенсацією частки позивача у спільній сумісній власності, оскільки вартість частки спірного нерухомого майна кожного з подружжя, перевищує цю суму у рази, а походження суми повернутої позивачу відповідачем саме і зазначено у розписці /а.с.67/.

Таким чином, відповідачем не спростовано, що спірна квартира, є спільною сумісною власністю подружжя - сторін у справі, оскільки діє презумпція виникнення спільної сумісної власності, та не доведено належними допустимими доказами, що спірна квартира є особистою власністю відповідача.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги, які позивач уточнила 14.08.2014 року, тільки щодо вартості спірного майна, підлягають задоволенню. При цьому, оскільки спірне нерухоме майно, є спільною власністю подружжя, то з метою усунення ускладнень при реєстрації права власності на частку спірного майна, в резолютивній частині рішення необхідно зазначити про те, що інша - ? частка спірної квартири залишається у спільній частковій власності відповідача.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивач сума витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1200 грн./а.с.144/.

Судом встановлено, що висновком вищезазначеної експертизи була визначена ринкова вартість спірного майна - 142280 грн., ? частка становить - 71140 грн., а тому судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір" становить - 711,40 грн.(1%).

Оскільки позивачем попередньо ( до експертизи) сплачений судовий збір в сумі 280,00грн., то різниця, - 431,40 грн. підлягає достягненню на користь держави, з відповідача, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню. А позивачу за рахунок відповідача компенсується сума судового збору - 280,00 грн.

При цьому суд не зарахував в суму сплаченого позивачем судового збору, суми збору, сплачені позивачем за забезпечення позову та доказів, оскільки ці заяви були подані після подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.57, 60 - 63, 70 СК України, ст.368 ЦК України, ст.ст. 79, 86, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги (уточнені) ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, придбане у шлюбі, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності (спільної часткової) на ? частку спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, загальна площа квартири 42,6 кв.м, житлова площа 27,8 кв.м.

Залишити у власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, визнавши за ним право спільної часткової власності, - ? частку спільного майна подружжя- квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судового збору 280,00 гривнь, та на відшкодування витрат на судову експертизу 1200,00 гривень.

Достягнути з ОСОБА_5 судовий збір на користь держави в сумі 431 гривня 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу на протязі 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: