Справа №442/5163/13-ц
Провадження №2/442/108/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Кредобанк про визнання недійсним Кредитного договору № 0/501 від 01.09.2008 року, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Кредобанк звернулося в суд із вищевказаним позовом, в якому разом із уточненими позовними вимогами просить: стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідент.номер № НОМЕР_2) на користь ПАТ «Кредобанк» (р/р № 66 відкритий в Центральній філії ПАТ «Кредобанк», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наливайка, 6, код ЄДРПОУ - 22360822, МФО 325365) заборгованість за кредитним договором у розмірі 13510,18 грн., що у доларовому еквіваленті 1690,25 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США та судові витрати в розмірі 263,88 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 01 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» було укладено Кредитний договір № 0/501.

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору, Банк зобов'язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними.

Згідно з пунктом 2.1. Кредитного договору, Банк видає Позичальнику кредит у сумі 14 662,31 USD на строк до 01 лютого 2014 року.

Відповідно до пункт 2.2 Кредитного договору, кредит видається на наступні цілі: для здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу марки FORD, модель FIESTA KOMFORT, дата випуску 2008, № кузова WFOHXXGAJH8A39681, укладеного між Позичальником та TOB «Валет Авто».

Для обліку виданих кредитних коштів, відповідно до пункту 2.5 Кредитного договору, відкриває валютний позичковий рахунок № 787, з подальшою конвертацією у гривню та перерахуванням на поточний рахунок Продавця. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

За надання кредиту, відповідно до пункту 3.1. Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку в порядку та строки, визначені тарифами Банку, наступні комісії: розгляд Анкети-Заяви на отримання кредиту, одноразово - 50,00 (П'ятдесят гривень 00 коп.); за видачу кредиту, одноразово - 1 776,43 грн. (Одна тисяча сімсот сімдесят шість гривень 43 коп.)

Згідно з пунктом 3.2. Кредитного договору, за користуванням кредитом Позичальник сплачує Банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR Зм збільшена на маржу 9%. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії Договору.

LIBOR - London Interbank Offered Rate - змінна Лондонська міжбанківська ставка по депозитах у доларах США. Ця ставка використовується як базова для визначення процентної ставки для позичальника. Для розрахунку обирається трьох місячний LIBOR. На день укладання цього Договору LIBOR Зм становив 2,81063.

Сторони домовились, що зміна процентної ставки, за цим Договором, у зв'язку з зміною розміру ставки LIBOR Зм здійснюється без внесення змін до цього Договору.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною у пункті 3.2 цього Договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у пункті 2.1 цього Договору.

На виконання пункту 6.1. Кредитного договору, 01.09.2008 р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір застави № б/н. Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Договору застави, цей Договір забезпечує виконання зобов'язань Заставодавця та вимог Заставодержателя за Кредитним договором № 0/501 від 01.09.2008 p., який укладено між Заставодавцем та Заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, неоплачених процентів комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі.

Предметом застави виступало рухоме майно: легковий автомобіль марки FORD FIESTA, 2008 p., № кузова WF0HXXGAJH8A39681, тип легковий седан-В, колір чорний, д.н.з. НОМЕР_3, Свідоцтво про реєстрацію ВСС № 210690, видане 28.08.2008р. Дрогобицьким ВРЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області. Заставна вартість предмета застави визначена сторонами у сумі 59 475,00 грн.

Крім того, 01.09.2008 р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № б/н від 01.09.2008 р. Відповідно до пункту 1.1. Договорів поруки, Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань у повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, штрафних санкцій) за Кредитним договором № 0/501 від 01.09.2008 р. укладеним між Кредитором та Боржником.

Згідно з пунктами 2.2. та 2.3. Договорів поруки у випадку не виконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором, Кредитор письмово повідомляє Поручителя про це із зазначенням суми заборгованості Боржника. Поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором. Пунктом 2.5. Договорів поруки встановлено, що Поручитель та Боржник несуть і солідарну відповідальність перед Кредитором.

У зв'язку з не належним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають за Кредитним договором, заборгованість відповідача перед Банком за Кредитним договором № 0/501 від 01.09.2008р. та пені станом на 27.01.2014р. становить 13510,18 грн., що у доларовому еквіваленті 1690,25 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США, з яких: 12157,92 грн., що у доларовому еквіваленті становить 1521,07 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США - неповернута сума кредиту; 1352,26 грн., що у доларовому еквіваленті становить 169,18 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США - пеня по простроченій заборгованості. В зв?язку з чим ПАТ «Кредобанк» змушене звернутися до суду за захистом порушених прав.

Не погоджуючись із даним позовом ОСОБА_1 подав зустрічний позов в якому просить: визнати недійсним Кредитний договір від 01.09.2008 р. №0/501 та визначити наслідки недійсного договору - загальну суму повернення залишку грошей. В обґрунтування зустрічних вимог посилається на те, що згідно Кредитного договору банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначеній в частині 2.1 цього договору, а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати і повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до п. 2.1 договору банк надає, а позичальник приймає кредит в розмірі 14 662,31 доларів США, цільове призначення кредиту - споживчі цілі.

Позивач стверджує, що у Банку при укладенні спірного договору кредиту була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні Кредитного договору.

У п. 4.1 спірного договору зазначено, що усі платежі для повернення суми кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті платежу кредиту в строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення і вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

У відповідності до ст.ст. 2, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», «Банк» є фінансовою установою, яка має виключне право на підставі відповідної ліцензії надавати фінансові кредити.

Згідно ст.99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у зв'язку з чим грошове зобов'язання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч.1 ст.192 ЦК України відповідно якої законним платіжним засобом на території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України, зобов'язання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.198 ГК України, «виконання грошових зобов'язань», грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Згідно цієї ж статті грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня… Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи.

Разом з тим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Декрету, до валютних операцій відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Декрету, до валютних цінностей відноситься іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Отже, індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції. Також за змістом аналізованої ст. 5 Декрету, ліцензії на право вчинення операцій з валютними цінностями, видаються лише юридичним особам.

Згідно ч. 5 ст. 5 Декрету одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Разом з цим, у Банку, на момент укладення спірного договору індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюті при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня.

Крім того, згідно п. 1.2. вказаного Положення, воно регламентує порядок та умови видачі Національним банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання безготівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Проте, як засіб платежу при виконанні своїх зобов'язань за спірним договором, Позивач вносив готівкою долари США в касу Відповідача.

Так, пунктом 3.1 спірного договору кредиту передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Отже, сторонами у вказаному пункті договору погоджено, що сплатою кредиту (виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором) вважається внесення готівки позичальником в касу банку, і саме з цього моменту позичальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов'язання перед банком, використовуючи при цьому готівкову іноземну валюту як засіб платежу.

Згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003, поточний рахунок -рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 1.1. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 № 200, ці Правила встановлюють порядок та умови використання готівкової іноземної валюти резидентами і нерезидентами в Україні.

Відповідно до п. 6.2. Правил, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках, передбачених підпунктами "а", "в" та "е" пункту 6.1 цієї глави, зокрема у разі: сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Згідно п. 6.3. Правил фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти та іноземні представництва можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в'їзд (віз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.

Крім цього, у листі від 02.06.2000 «Про здійснення резидентами України операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» НБУ зазначає, що наявність у банку генеральної ліцензії (письмового дозволу) не надає йому права на здійснення валютних операцій, які згідно ст. 5 Декрету мають проводитись виключно на підставі індивідуальної ліцензії НБУ».

На підставі викладеного, чинним на момент укладення спірного Кредитного договору законодавством України не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу Національного банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті, в силу імперативних положень ст. ст. 192, 533 ЦК України, п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 227 ЦК України встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним.

Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування.

Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів.

Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у статті З Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг.

Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору в частині зобов'язання страхування транспортного засобу лише в НАСК «ОРАНТА» (п. 9.2.2), надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської") діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання Банком доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункт, що значно погіршує становища позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій, що дає право для Позичальника відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як видно з вищенаведеного, Договір страждає суттєвими пороками невідповідності його змісту актам законодавства України, ці невідповідності свідомо допущені Банком і націлені проти прав та інтересів Позивача. Так як будь-яка із зазначених умов, є істотною умовою Договору, відповідно вимог законодавства України, вважає, що відповідно до ст. 217 ЦКУ, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а разом всіх тим паче, має наслідком недійсності правочину (Договору) в цілому, з усіма правовими наслідками які закон з цим пов'язує.

Представник позивача за первинним позовом, відповідача за зустрічним ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості підтримав в повному просить їх задоволити, а що стосується зустрічного позову то в задоволенні такого просить відмовити з підстав викладених в письмовому запереченні.

Представник відповідача ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог первинного позову просять в його задоволенні відмовити. Також додатково пояснили, що договір укладали 29.08.2008 року, а в матеріалах кредитної справи даний договір чомусь датується 01.09.2008 року як і всі інші договора (поруки та застави), що не відповідає дійсності. Що стосується зустрічного позову то просять його задоволити з підстав викладених в зустрічному позові.

Вислухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первинний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.09.2008 року між ВАТ «Кредобанк» правонаступником якого виступає ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0/501. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору, Банк зобов'язується надати у власність ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а ОСОБА_1 зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними.

Згідно з пункту 2.1. Кредитного договору, Банк видає ОСОБА_1 кредит у сумі 14 662,31 дол.США на строк до 01 лютого 2014 року.

Відповідно до пункт 2.2 Кредитного договору, кредит видається на наступні цілі: для здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу марки FORD, модель FIESTA KOMFORT, дата випуску 2008, № кузова WFOHXXGAJH8A39681, укладеного між ОСОБА_1 та TOB «Валет Авто».

Для обліку виданих кредитних коштів, відповідно до пункту 2.5 Кредитного договору, Банк відкрив валютний позичковий рахунок № 787, з подальшою конвертацією у гривню та перерахуванням на поточний рахунок TOB «Валет Авто». Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

За надання кредиту, відповідно до пункту 3.1. Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку в порядку та строки, визначені тарифами Банку, наступні комісії: розгляд Анкети-Заяви на отримання кредиту, одноразово - 50,00 (П'ятдесят гривень 00 коп.); за видачу кредиту, одноразово - 1 776,43 грн.

Згідно з пунктом 3.2. Кредитного договору, за користуванням кредитом Позичальник сплачує Банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR Зм (LIBOR - London Interbank Offered Rate - змінна Лондонська міжбанківська ставка по депозитах у доларах США. Ця ставка використовується як базова для визначення процентної ставки для позичальника. Для розрахунку обирається трьох місячний LIBOR. На день укладання цього Договору LIBOR Зм становив 2,81063) збільшена на маржу 9%. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії Договору.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною у пункті 3.2 цього Договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у пункті 2.1 цього Договору.

Укладаючи Кредитний договір та вступаючи у кредитні правовідносини, сторони погодилися, що їх правовідносини будуть регламентуватися наступними нормами: ст.. 1049 ЦК України, якою передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі...) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов Кредитного договору ОСОБА_1 як позичальник зобов'язувався здійснювати своєчасне погашення усіх, виданих на підставі Кредитного договору коштів, сплачувати відсотки та усі інші, передбачені договорами платежі, у визначеному ними порядку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - відповідно до ст. 526 ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредит завжди видається на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, а ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання (у тому числі сплачувати проценти) припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На цій підставі позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти за весь час користування кредитом, у тому числі - за весь час прострочення.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідач не виконав вимог Банку, і до цього часу зобов'язання, які є предметом цього позову залишаються невиконаними.

Враховуючи все вищенаведене у відповідача утворився та існує перед Банком борг за Кредитним договором, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у Розрахунку заборгованості, що є додатком до цього позову.

В забезпечення виконання вищевказаного Кредитного договору, 01.09.2008 р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір застави № б/н. Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Договору застави, цей Договір забезпечує виконання зобов'язань Заставодавця та вимог Заставодержателя за Кредитним договором № 0/501 від 01.09.2008 p., який укладено між Заставодавцем та Заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, неоплачених процентів комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі.

Предметом застави виступало рухоме майно: легковий автомобіль марки FORD FIESTA, 2008 p., № кузова WF0HXXGAJH8A39681, тип легковий седан-В, колір чорний, д.н.з. НОМЕР_3, Свідоцтво про реєстрацію ВСС № 210690, видане 28.08.2008р. Дрогобицьким ВРЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області. Заставна вартість предмета застави визначена сторонами у сумі 59 475,00 грн.

Крім того, 01.09.2008 р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № б/н від 01.09.2008 р. Відповідно до пункту 1.1. Договорів поруки, Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань у повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, штрафних санкцій) за Кредитним договором № 0/501 від 01.09.2008 р. укладеним між Кредитором та Боржником.

Згідно з пунктами 2.2. та 2.3. Договорів поруки у випадку не виконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором, Кредитор письмово повідомляє Поручителя про це із зазначенням суми заборгованості Боржника. Поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором. Пунктом 2.5. Договорів поруки встановлено, що Поручитель та Боржник несуть і солідарну відповідальність перед Кредитором.

Згідно з вимогами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Укладеним договором поруки, який забезпечує виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Кредобанк» не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителя, а отже ОСОБА_2 відповідає перед ПАТ «Кредобанк» як солідарний із ОСОБА_1 боржник.

У зв'язку з не належним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають за Кредитним договором, заборгованість відповідача перед Банком за Кредитним договором № 0/501 від 01.09.2008р. та пені станом на 27.01.2014р. становить 13510,18 грн., що у доларовому еквіваленті 1690,25 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США, з яких: 12157,92 грн., що у доларовому еквіваленті становить 1521,07 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США - неповернута сума кредиту; 1352,26 грн., що у доларовому еквіваленті становить 169,18 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США - пеня по простроченій заборгованості.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов ПАТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості підставний та підлягає задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші, став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк.

Що стосується зустрічного позову то такий задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Посилання ОСОБА_1 на те, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, а кредит надавався у доларах США прямо суперечить вимогам норми ч. 2 ст. 524 ЦК України, якою передбачено що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у ПАТ «Кредобанк» індивідуальної ліцензії, виданої НБУ на використання іноземної валюти при укладенні Кредитного договору, то ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції встановлюється також Положенням про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензії на виконання окремих операцій (затверджено постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року N 275; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за N 730/5921), у п. 5.3 якого визначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію і такий письмовий дозвіл - генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, має право надавати кредит в іноземній валюті.

Згідно з пунктом 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року N 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за N 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

В такому випадку, за відсутності належного нормативного-правового регулювання видачі індивідуальних ліцензій щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету є наявність в останнього генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного Банку України на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Також ст.1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, за нормою ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. У ст. 2 вищезазначеного закону дається визначення поняття кошти, згідно якого кошти - це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Таким чином, виходячи з наведеного, погашення заборгованості в іноземній валюті за кредитним договором також не суперечить діючому законодавству.

Що стосується несправедливих умов Кредитного договору, а саме ризику знецінення національної валюти України відносно долара США, то відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року N 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно, тобто незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавством не закріплено.

Таким, чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу не настане. ОСОБА_1 перед укладенням кредитного договору оцінював можливі валютні ризики і мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів іноземних валют з часу введення в обіг національної валюти та її девальвації.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. п. 9.5. Кредитного договору № 0/501 від 01.09.2008р. передбачає, що шляхом підписання цього Договору, Позичальник (ОСОБА_1С.) підтверджує, що ознайомився з умовами кредитування, діючими тарифами Банку та загальною вартістю кредиту.

Тобто, відповідно до ст. 203 ЦК України, під час підписання Кредитного договору ОСОБА_1 виявив вільне волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі, про що свідчить його підпис у відповідному Кредитному договорі.

Крім того, згідно п. 2.8. Кредитного договору, ОСОБА_1 має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, про те він не тільки не відмовився від кредиту, а й тривалий час виконував свої зобов'язання згідно відповідного Кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин справи, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Про те, відповідно до п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадках навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази з боку ОСОБА_1, що підтверджували би зустрічні позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтувалися на припущеннях.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено, що кредитний договір укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення та вчинення правочину внаслідок навмисного введення банком в оману щодо таких обставин.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути понесені Банком судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями.

На підставі ст. 525, 526, 554, 589, 610-612, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства Кредобанк про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідент.номер № НОМЕР_2) на користь ПАТ «Кредобанк» (р/р № 66 відкритий в Центральній філії ПАТ «Кредобанк», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Наливайка, 6, код ЄДРПОУ - 22360822, МФО 325365) заборгованість за кредитним договором № 0/501 від 01.09.2008 року у розмірі 13510,18 грн., що у доларовому еквіваленті 1690,25 дол. США згідно з офіційним курсом встановленим Національним банком України у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США та судові витрати в розмірі 263,88 грн., а всього 13774 гривні 06 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Кредобанк про визнання недійсним Кредитного договору № 0/501 від 01.09.2008 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Суддя: Крамар О.В.