Черкаський районний суд Черкаської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Василенка В.В.

при секретарі Демиденко Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Руськополянська сільська рада Черкаського району про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Руськополянська сільська рада про встановлення факту будівництва житлового будинку та надвірних споруд, визнання їх спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки.

В ході судового розгляду справи до початку розгляду справи по суті представник позивачки ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги та прохала суд визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 18 березня 1967 року по 18 лютого 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого вони мають трьох повнолітніх дітей. За час шлюбу та за спільні кошти вони збудували будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. В період з 1967 року по 2007 рік вони з відповідачем вели спільне господарство і за спільні кошти утримували домоволодіння по АДРЕСА_1. В 1998 році вона поїхала за кордон до Федеративної Республіки Німеччини на заробітки. Частину зароблених нею коштів вона передавала відповідачу, який здійснював покращення житлових умов у спірному домоволодінні. 13.05.1985 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та розподіл майна. По даній справі судом була призначена технічна експертиза про встановлення порядку користування житловим будинком по АДРЕСА_1, але у зв'язку з примиренням сторін даний позов був залишений без розгляду.

В лютому 1994 року шлюб між сторонами був розірваний про що свідчить повторне свідоцтво про розірвання шлюбу від 08 травня 2014 року.

В зв'язку з цим, 12 лютого 2007 року вони разом з відповідачем написали заяву до голови сільської ради с. Руська Поляна про добровільний розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 за взаємною згодою, дана заява була завірена секретарем Руськополянської сільської ради.

05 березня 2010 року відповідач ОСОБА_2, без її згоди як співвласника домоволодіння, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія № 717180, площею 0,1002 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Навесні 2014 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 написав заповіт на все домоволодіння на свою теперішню дружину ОСОБА_6, з якою зареєстрував шлюб 28 лютого 2006 року і яка в даний час вчиняє перешкоди в користуванні виділеній їй в 2007 році частині будинку. На її прохання до відповідача юридично оформити правовстановлюючі документи на домоволодіння згідно угоди від 12 лютого 2007 року останній відмовляється це зробити, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги позивачки просила суд визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, оскільки шлюб між сторонами розірвано ще у 1994 році. В 1998 році позивачка ОСОБА_4 виїхала за кордон і жодним чином не допомагала відповідачу ОСОБА_2 дбати про стан спірного домоволодіння. Ніяких доказів отримання від позивача відповідачем грошових коштів на утримання домоволодіння суду не надано. З 2002 року відповідач проживає спільно з ОСОБА_7, а в 2006 році вони зареєстрували шлюб. Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7 в 2010 році ОСОБА_2 приватизував земельну ділянку по АДРЕСА_1 і тому позивачка, на її думку, не має ніякого права на частину земельної ділянки. На протязі 20 років позивачка не проживає у спірному домоволодінні, ремонтні роботи проводить відповідач ОСОБА_2 за власні кошти. Просить суд відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог та застосувати щодо позовних вимог строку позовної давності.

Представник третьої особи Руськополянської сільської ради Черкаського району в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, при вирішенні позову покладається на думку суду.

Заслухавши сторони, свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає до задоволення частково.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 (діти позивачки та відповідача), родичі та куми сторін ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили суду, що домоволодіння по АДРЕСА_1 сторони по справі побудували в період шлюбу і за спільні кошти. Позивач ОСОБА_4 в 1998 році поїхала на заробітки до Німеччини, але кожного року приїздила додому та привозила кошти дітям на утримання будинку. Після добровільного розподілу будинку сторонами в 2007 році, позивачці було виділено дві кімнати, в яких вона проживала коли приїздила із-за кордону і де вона за допомогою дітей проводила ремонт.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

В судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 березня 1967 року по 18 лютого 1994 року.

За час шлюбу, разом та за спільні кошти позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_2 збудували будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, дані обставини підтверджені свідоцтвом про право на власність на житловий будинок по АДРЕСА_2 в даний час по АДРЕСА_1 виданим 10 лютого 1973 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 та показаннями свідків та родичів сторін ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Крім цього судом встановлено, що в період з 1994 року по 2007 рік сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вели спільне господарство і за спільні кошти утримували та поліпшували домоволодіння по АДРЕСА_1. В 1998 році позивачка ОСОБА_4 виїхала на заробітки до ОСОБА_11, частину коштів вона передавала відповідачу ОСОБА_2, який здійснював покращення житлових умов спірного домоволодіння, дані обставини підтверджені показаннями дітей сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які безпосередньо приймали участь в догляді за домоволодінням та земельною ділянкою.

В травні 1985 року ОСОБА_4, звернулася до Народного суду Черкаського району з позовом про розірвання шлюбу та розподіл майна. Даний позов судом був залишений без розгляду, у зв'язку з примиренням сторін.

12 лютого 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 написали спільну заяву до голови Руськополянської сільської ради Черкаського району про розподіл за взаємною згодою домоволодіння по АДРЕСА_1. Вказана заява завірена секретарем Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

05 березня 2010 року відповідач ОСОБА_2, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія № 717180, площею 0,1002 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень: Цивільний кодекс України та Сімейний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 27 КпШС, подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди.

Статтею 64 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст.69 СК України вказано, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Отже, заява укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 12 лютого 2007 року про розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 за взаємною згодою, завірена секретарем Руськополянської сільської ради не суперечить нормам чинного законодавства і є договором між подружжям, щодо розподілу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою та не суперечить вимогам п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що дає право суду визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя.

Твердження в судовому засіданні представника відповідача, що відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з позивачкою продовжував самостійно будівництво домоволодіння не відповідає обставинам справи та спростовується даними технічної експертизи про розподіл спірного домоволодіння від 23.05.1985 року, що свідчить про те, що на даний час всі будівлі в домоволодінні були побудовані, та і свідоцтвом про право на власність на житловий будинок від 10 лютого 1973 року, а також показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 і ОСОБА_16, що відповідач без участі позивачки проводив в будинку ремонт опалення не дає підстав для позбавлення позивачки права власності на її частину домоволодіння.

Суд вважає, що вимога ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 є безпідставною, оскільки відповідач ОСОБА_2 оформив право власності на вказану земельну ділянку у 2010 році після розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_4

Заявлене клопотання представником відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 після розірвання шлюбу 18 лютого 1994 року часто приїздила із-за кордону і постійно користувалася виділеними їй кімнатами в спірному будинку по АДРЕСА_1, що не заперечується відповідачем та свідками.

Крім цього, 12 лютого 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за взаємною згодою прийняли рішення про добровільний розподіл спільного домоволодіння, що підтверджується заявою завіреною секретарем Руськополянської сільської ради.

Позивачка ОСОБА_4 до 2014 року вважала себе співвласницею спірного домоволодіння, і лише дізнавшись про заповіт відповідача на користь ОСОБА_6 і на перешкоди останньої в користуванні добровільно виділеній їй частині будинку дізналась про порушення свого права на частину належного їй домоволодіння.

Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Частина 1 ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст 22, 27, 28 КпШС України, ст. ст. 64, 69, 72 СК України, ст. ст. 261, 264 ЦК України, Пленумом Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Руськополянська сільська рада Черкаського району про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Василенко