Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 4 грудня 2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який змінив свою назву на відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 25 000 доларів США строком до 4 грудня 2011 року зі сплатою 14,5 процентів річних. 23 березня 2006 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 35 000 доларів США з доведенням загальної суми заборгованості до 58 746 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором та додатковою угодою до нього 5 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором та додатковою угодою до нього.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором, банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, що станом на 14 січня 2009 року становить 431 570,16 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 434 789,16 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у сумі 434 789,16 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржено і підстав перевіряти їх законність та обґрунтованість у цій частині у суду касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 4 грудня 2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який змінив свою назву на відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 25 000 доларів США строком до 4 грудня 2011 року зі сплатою 14,5 процентів річних.

23 березня 2006 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до зазначеного кредитного договору, за умовами якої банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 35 000 доларів США з доведенням загальної суми заборгованості до 58 746 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором та додатковою угодою до нього 5 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором та додатковою угодою до нього.

Задовольняючи позов у частині стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що останній порушив зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором та пеня, передбачена умовами зазначеного договору, які станом на 14 січня 2009 року складають 434 789, 16 грн.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_3 і, скасувавши зазначене рішення суду першої інстанції, стягнув заборгованість за кредитним договором на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» як правонаступника публічного акціонерного товариства «Сведбанк».

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодись не можна.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частина друга ст. 1050 ЦК України надає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, в разі прострочення повернення чергової частини позики позичальником.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 у апеляційній інстанції послався на використання позивачем права на повернення кредиту достроково, яке передбачено п. 3.8 кредитного договору, і додержання ним відповідної процедури зміни строку виконання зобов'язання.

Незастосуванням судом першої інстанції позовної давності, в тому числі до основної вимоги, про що він заявляв до винесення рішення (а.с. 48, 121, 129), ОСОБА_4 також обґрунтовував незаконність рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 213-214, 316 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув; не перевірив відповідність висновку суду першої інстанції про закінчення строку кредитного договору 30 листопада 2008 року обставинам справи; не встановив моменту настання строку виконання основного зобов'язання; не спростував доводи апеляційної скарги щодо спливу позовної давності і не дав оцінки заявам ОСОБА_4, зробленими до винесення рішення. Не виконавши вимог процесуального закону відносно перевірки доказів, їх належності та допустимості і доведеності позовних вимог, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_3

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_3 ухвалено з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановленню фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар Т.П.Дербенецева С.О.Карпенко В.О.Савченко