АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7384/14 Справа № 189/695/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Пустовар О.С. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

01 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду, Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення, посилаючись на те, що 03 жовтня 2009 року померла її мати. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане Покровською державною нотаріальною конторою 23 липня 2010 року власником домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 є позивач. Однак в належному їй домоволодінні проживає рідний брат ОСОБА_3 Потреба в зверненні до суду виникла в зв'язку з тим, що з 2001 року відповідач не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та руйнує житло, зокрема, систему опалення, двері, вікна.

Рішенням суду першої інстанції від 07 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Додатковим рішенням від 26 серпня 2014 року, яке не оскаржується, вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Покровською державною нотаріальною конторою 23 липня 2010 року, власником домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1, є ОСОБА_2.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказаний будинок належить ОСОБА_2 В спірному домоволодінні проживає ОСОБА_3.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ст. 383 ЦК України).

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 157 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) можуть бути виселені у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилалась на вказану норму закону.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до вимог ст. 157 ЖК України за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування вказаної норми необхідна наявність двох умов: систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, органами прокуратури чи внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року з послідуючими змінами, під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Аналіз змісту наведеної норми статті 116 вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення:

а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення;

б) використання його не за призначенням;

в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Під систематичністю розуміється вчинення двох і більше таких правопорушень. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано суду доказів про застосування до відповідача заходів попередження, що застосовувались вказаними органами, організаціями, громадскістю, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність рішення суду відносно того, що суд не прийняв до уваги пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, не може бути підставою для скасування законного рішення суду оскільки належних та допустимих доказів, передбачених ст.,ст.57-59 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог, заявлених з підстав ч.1 ст.116 ЖК України апелянт суду першої та апеляційної інстанції не надала.

Інші доводи скарги є формальними, не впливають на правильність ухваленого рішення суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна оцінка, справа розглянута в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Покровського районного суду, Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Макаров М.О.