Провадження №2/761/7034/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Бульбі І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з останньої аліменти на його користь, у зв'язку з тим, що він навчається, у розмірі ? частини від усіх видів її доходів до досягнення ним 23 років.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачка є його матір'ю. Після розірвання шлюбу між батьками він залишився проживати разом з батьком.

На теперішній час він навчається на денній формі в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця, який закінчує в 2019 році. У зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Крім того, йому потрібні кошти на медикаментозне лікування, обстеження та оперативне втручання.

За 14 років, що він проживає з батьком, відповідачка ніякої допомоги йому не надавала. Весь цей період він знаходиться на утриманні батька.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка та її представник проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість..

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2013 року, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2005 року встановлено, що після розірвання шлюбу за домовленістю між батьками визначено місце проживання неповнолітніх дітей - дочки з матір'ю, а сина з батьком.

Оскільки вказані обставини встановлені вказаним вище рішенням суду, що набрало законної сили, то зазначені обставини у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню в зазначеній справі.

ОСОБА_1 є студентом 2 курсу, денної форми навчання, бюджет, отримує стипендію в розмірі 730 грн. Термін навчання з 1 вересня 2013 року по 30 червня 2019 року. Дані обставини підтверджуються довідками Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця №2525 від 1 серпня 2014 року, №425 від 9 грудня 2014 року.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.199 СК України у разі, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 працює провідним спеціалістом сектору з керівництва підприємствами сільськогосподарського профілю управління виробничої діяльності апарату Державної пенітенціарної служби України, її посадовий оклад складає 1357 грн. Загальна сума доходу за період з червня 2014 року по листопад 2014 року становить 14439 грн. 85 коп.

ОСОБА_4 проживає з матір'ю, не працює; являється студенткою Української академії друкарства, заочної форми навчання, яке здійснюється на підставі контракту, за яким загальна вартість освітньої послуги за рік становить 4094 грн. Термін навчання встановлений до 1 липня 2015 року. Оплата за навчання здійснюється ОСОБА_2 Дані обставини підтверджуються квитанцією №22/з14 від 15 грудня 2014 року, показаннями свідка ОСОБА_4

ОСОБА_1 приймав участь у приватизації квартири АДРЕСА_1, зареєстрований в даній квартирі, що підтверджується довідкою форми 3 від 1 серпня 2014 року, а також довідкою Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації №239 від 16 липня 2013 року. Рішенням Шевченківського районного суду від 22 травня 2012 року він був вселений в дану квартиру.

У вказаній квартирі також проживають та зареєстровані ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_4 Проте, оплата за надані житлово-комунальні та інші послуги здійснюється ОСОБА_2, що підтверджується рахунками та квитанціями, наявними в матеріалах справи.

ОСОБА_2 має ряд хронічних захворювань, у зв'язку з чим періодично проходить обстеження та лікування, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого, виписками з історій хвороби стаціонарного хворого, виписними епікризами.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина.

При цьому суд вважає, що є такими, що не впливають на сутність вирішення спору посилання відповідачки на те, що на її утриманні знаходиться похилого віку мати, оскільки остання є пенсіонером, у зв'язку з чим отримує пенсію в сумі 1256 грн. 79 коп., має сина, який також у відповідності до ст. 51 Конституції України зобов'язаний піклуватися про неї. І за цією моральною нормою, зафіксованою на конституційному рівні, вона також повинна дбати про своїх непрацездатних батьків.

Також суд вважає безпідставними доводи позивача відносно того, що він потребує коштів на медикаментозне лікування, оскільки ним надані тільки окремі висновки щодо окремих обстежень в січні та червні 2014 року, що не може свідчити про наявність хронічних захворювань у нього та необхідності лікування у зв'язку з цим. Не можуть бути прийняті до уваги на підтвердження вказаних обставин також довідка з травматологічного пункту поліклініки №3 та витяги з карти амбулаторного хворого, оскільки з них вбачається, що позивач звертався за медичною допомогою внаслідок захворювань простудно-вірусного походження та укушеної рани.

Отже, ОСОБА_1 всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

За викладених обставин суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: