Провадження №4-с/521/99/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 вважає дії державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-777/11, виданого 19 грудня 2011 року Малиновським районним судом міста ОСОБА_1 зокрема про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 375901,77 гривень та судові витрати.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення в суд, скаржник вказувала, що в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконавчою службою не може бути звернуто стягнення на майно, передане в заставу (іпотеку) банкові в якості забезпечення виконання зобовязань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті. Виходячи з викладеного, боржник зверталась до державного виконавця із заявою про повернення стягувачу виконавчого документу. Вимоги заявника задоволені не були, у звязку з чим ОСОБА_2 звернулась до суду. Згідно поданої скарги ОСОБА_2 просить суд визнати відповідні дії державного виконавця неправомірними та зобовязати повернути виконавчий лист стягувачеві з викладених підстав.

Заявник ОСОБА_2 у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд скаргу задовольнити.

Представник другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у відкрите судове засідання не зявився, відділ повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони скаржника за суттю і підставами звернення в суд, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що на виконанні державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 знаходиться виконавчий лист №2-777/11, виданий 19 грудня 2011 року Малиновським районним судом міста ОСОБА_1 зокрема про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 375901,77 гривень та судові витрати.

Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Верховна Рада України постановляє: 1. Протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Виконавчий документ повертається у випадках, встановлених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (ч.1 п.2); наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (ч.1 п.9).

Як розяснює ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Тобто заходи примусового виконання рішень не обмежуються лише можливістю звернення стягнення на нерухоме майно, передане боржником в заставу стягувачеві.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначене певне майно, на яке тимчасово не може бути звернуто стягнення до набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (ч.3).

Як зазначає ОСОБА_2 в скарзі, їй на праві приватної власності належить і інше майно, що не передавалось в заставу за кредитним зобовязанням. Окрім того, за виконавчим документом визначено солідарний обовязок боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В силу ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що державний виконавець зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Сторони у цивільному процесі користуються процесуальними правами на власний розсуд. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд не може погодитись із доведеністю тверджень заявника ОСОБА_2 про порушення державним виконавцем вимог закону, що обумовлює відсутність підстав для задоволення відповідної скарги.

При цьому суд вбачає доцільним розяснити заявникові, що у разі ігнорування письмових звернень, що повязані з відповідним виконавчим провадженням та передбачені зокрема Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про доступ до публічної інформації» тощо, заявник вправі оскаржувати такі дії чи бездіяльність в порядку, визначеному КАС України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 386, 387, 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: