Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Максимчук З.М., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

з участю відповідачки - ОСОБА_2,

представників відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду від 22 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 22 серпня 2014 року вказаний позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_7 в користуванні квартирою № 26 по вул. Чорновола, 36 в м. Рівне, та вселено його в дану квартиру.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що після того, як позивач залишив її, він до квартири не приходить і наміру там проживати не має. Квартиру він взяв у кредит, який відмовився повертати банку і заявив, що квартира йому не потрібна. З даним позовом звернувся тому, що вона поставила питання про позбавлення його батьківських прав відносно їх спільної дитини. Позивачем не було надано будь-яких джерел, відомості з яких підтверджували наявність обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги. Зазначає, що покази свідків зі сторони позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не містять конкретних відомостей про факти, а є лише особистими оцінками та припущеннями, і тому не можуть лягати в основу рішення. Доводить, що подані відповідачкою докази спростовують наявність підстав для позову та пояснює, що нею не чинилося жодних перешкод позивачу в користуванні квартирою, навпаки, саме відповідач виїхав із спірного помешкання, проживає з іншою жінкою, а в спірну квартиру не зявляється, маючи ключі від неї. Заперечує договір оренди як доказ того, що чиняться перешкоди в користуванні спірним помешканням. Повідомляє, що в провадженні Рівненського міського суду знаходиться справа про позбавлення позивача батьківських прав, і зважаючи на це, він намагається штучно створити преюдиційне судове рішення про те, що він не має доступу до квартири з метою використання його в подальшому для уникнення відповідальності в межах справи про позбавлення батьківських прав. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа №569/7318/14-ц Головуючий у 1 інстанції Ковальов І.М.

Провадження № 22-ц 787/1997/2014 Доповідач Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що порушення відповідачкою прав позивача знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду належними доказами.

З такими висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач по справі є власником квартири згідно договору купівлі-продажу серії ВЕК №727051від 24 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно №20156385 від 08 квітня 2014 року (а.с. 5).

16 жовтня 2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали шлюб.

У квартирі, відповідно до довідки начальника Управління державної міграційної служби України в Рівненській області від 16 квітня 2014 року №5610/1499, зареєстровані наступні особи: позивач ОСОБА_6 Радзіслав, відповідачка ОСОБА_6, дочка сторін ОСОБА_6 Крістіна та дочка відповідачки ОСОБА_11 (а.с. 9).

Фактично сторони тривалий час не проживають разом, а зареєстрований між ними шлюб перебуває на стадії розірвання в судовому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_12, обгрунтовуючи вимоги, зазначив, що не може проживати у квартирі, оскільки відповідачка чинить перешкоди.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанціїї взяв до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 і прийшов до висновку, що їх покази є підставою для задоволення вимог.

При цьому, суд не дав жодної оцінки показам ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2, які є протилежними показанням ОСОБА_8 та ОСОБА_13

Із показань свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2 встановлено, що позивач виїхав до Польші, там проживає з іншою жінкою.

Для спростування таких показань позивачем не подано до суду закордонного паспорта, дані якого пітдвердили б про його проживання в Україні.

Також свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2 ствердили, що з часу проживання відповідачки з дітьми в квартирі вхідні двері ніхто не міняв як не мінялись замки у вхідних дверях.

Не спростовані жодними належними та допустимими доказами ці показання, які повність суперечать показанням свідків, які суд перешої інстанції врахував, задовольняючи позовні вимоги.

Для захисту свого права щодо проживання в квартирі позивач жодного разу не звертався в органи ЖЕК, правовохоронні органи з метою повідомити їх про зміну дверей, замків і недопущення його в квартиру.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку колегії позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вимоги є законні та обгрунтовані. Саме свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , на підставі показань яких суд першої інстанціїї обгрунтував свої висновки, не заперечили про відсутність позивача в Україні.

Посилання апеляційної скарги на неправомірність та необєктивність оцінки судом першої інстанції показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 колегія суддів рахує обгрунтованими і це підтверджується звукозаписом судового засідання суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів. їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Оцінивши обставини справи в їх сукупності та пояснення сторін спору, колегія суддів приходить до переконання про недоведеність позовних вимог та необґрунтоване їх задоволення судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 22 серпня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_16

підпис ОСОБА_17

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1