пр. № 2-п/759/186/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Морозова М.О.

при секретарі Захарчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Святошинського райсуду м. Києва від 28.10.2014 р., ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволено й вирішено стягнути з відповідача по справі на користь позивача борг в сумі 1702298 грн. 80 коп., що складається з заборгованості з урахуванням індексу інфляції 1603123 грн. 20 коп., трьох процентів річних від суми боргу 99175 грн. 60 коп., а також судові витрати по справі в розмірі 3654 грн., а всього 1705952 грн. 80 коп.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на наступне.

Про час, місце розгляду справи 13.10.2014 р. вона судовою повісткою не була повідомлена не була, що є порушенням вимог ч.ч.1, 4 ст. 74, ч.4 ст. 169 ЦПК України. На момент постановлення рішення суду 28.10.2014 р. вона знаходилась на лікарняному, що було поважною причиною неявки в судове засідання 28.10.2014 р. Вона написала заяву до суду про відкладення розгляду справи для надання часу для укладення договору про надання правової допомоги, і не скориставшись таким правом її представництва в суді згідно ст.ст. 27, 31 ЦПК України, вона не змогла реалізувати своє право на участь у розгляді справи та вивченні доказів. Заочне рішення суду постановлено на підставі недоведених обставин для справи. У порушення вимог ст. 212 ЦПК України не була належним чином досліджена розписка, не було перевірено зобов'язання сторін. Висновок суду про наявність між сторонами по справі укладеного договору позики в сумі 113600 доларів США не відповідає фактичним обставинам справи, доказам, які підтверджують вказані обставини, та актам цивільного законодавства України, які регулюють порядок укладання та виконання цивільних договорів. Отже, суд безпідставно стягнув з неї зазначену в рішенні суду грошову суму.

В судовому засіданні представник позивача по справі заперечує проти задоволення заяви, пояснивши, що рішення суду грунтується на дійсних обставинах справи та дотримані норми матеріального та процесуального закону при розгляді по суті спору.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час, місце слухання справи повідомлялась належним чином, тому суд, враховуючи думку представника позивача по справі, матеріали та обставини справи, вважає за можливе розглянути заяву у відсутність відповідача по справі.

Заслухавши пояснення представника позивача по справі, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до п.2 ч.3 ст.231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення: залишити заяву без задоволення, скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судове засідання 28.10.2014 р. не з'явилася, належним чином про час, місце слухання справи повідомлялася, відповідач ОСОБА_1 подала 27.10.2014 р. заяву про відкладення розгляду справи на два тижні у зв'язку з необхідністю укладення договору про надання правової допомоги. Між тим, перед цим відповідач не з'являлась і в інші судові засідання, зокрема, 13.10.2014 р., через що розгляд справи було відкладено на 28.10.2014 р. При цьому, перед судовим засіданням 13.10.2014 р. відповідачем була надана копія листка непрацездатності, де містився запис про її звільнення від роботи до десятого жовтня, і станом на 28.10.2014 р. будь-якого іншого листка непрацездатності з відповідним записом лікаря про звільнення від роботи з боку відповідача по справі не надавалось. Отже, заява від 27.10.2014 р. про відкладення розгляду справи, яку відповідач особисто здала до канцелярії суду, суд розцінював як чергову спробу затягнути розгляд справи. Додана в подальшому відповідачем копія листка непрацездатності, де вказувалось про звільнення від роботи до 01.11.2014 р., не може слугувати підставою для скасування заочного рішення, бо суд виходив при винесенні рішення з тих доказів та обставин, що існували та були надані суду на дату винесення рішення. Ніщо не заважало відповідачу надати копію листка непрацездатності з черговою датою звільнення від роботи станом на 28.10.2014 р., що вона не зробила з невідомих для суду причин, що є правом ОСОБА_1

Безпідставним є твердження ОСОБА_1 про необхідність зупинення судом провадження по справі при наданні нею листка непрацездатності. При вищевказаних обставинах у суду було право, а не обов'язок, зупинити провадження по справі згідно вимог ст. 202 ЦПК України, коли ОСОБА_1 не перебувала на стаціонарному лікуванні, та вході розгляду справи по суті відповідач не подавала заяву про зупинення провадження по справі.

Відповідач про всі судові засідання належним чином повідомлялась, однак своїх заперечень на позов та доказів у їх підтвердження суду не надала на протязі всього періоду розгляду справи.

Отже, у суду, були законні підстави для розгляду справи у заочному порядку у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на винесення заочного рішення на підставі недоведених обставин, без належним чином дослідження розписки та перевірки зобов'язань сторін, суд вважає безпідставними, оскільки вказаний відповідач могла реалізувати свої процесуальні права і доводити безпідставність позовних вимог на стадії судового розгляду по суті в разі явки в судове засідання чи шляхом подачі письмових заперечень на позов і відповідних доказів у їх підтвердження. Небажання з'являтися в судові засідання та надавати заперечення і докази проти позову давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем по справі та його представником, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на документ у вигляді доказу в обгрунтування своєї заяви-розписки, був предметом дослідження в ході розгляду справи і копія розписки є в матеріалах справи, вона досліджувалась, а оригінал розписки від 5.04.2012 р. оглядався судом.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 і при розгляді заяви про перегляд заочного рішення не надала докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, а лише констатувала свою заяву про незгоду з рішенням суду, чого не позбавлена була зробити і в ході розгляду справи станом на 28.10.2014 р.

Додані відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення копії судових рішень з Єдиного реєстру судових рішень для суду першої інстанції по предмету розгляди заяви, та й взагалі вирішення спору по суті, не були і не є обов'язковими в силу закону.

Судом при розгляді справи по суті враховані всі обставини справи та рішення винесене з врахуванням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини. Суд не вправі вийти за межі підстав, необхідних для скасування заочного рішення, передбачені ч.1 ст. 232 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 231 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Особа, яка брала участь у розгляді справи, але була відсутня в судовому засіданні під час проголошення ухвали, може подати апеляційну скаргу на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя