Єдиний унікальний номер 725/6164/14-ц
Номер провадження 2/725/1428/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Войтун О. Б.

при секретарі Ільєвській О.С.

за участю прокурора Калинчук М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача Чернівецький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ВК ЧМР як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Посилався на те, що відповідач належним чином вихованням та утриманням свого сина ОСОБА_2 не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, фактично без поважних причин, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина.

Крім того, 04.02.2014 року в центр соціальних служб, дітей, сім'ї та молоді відповідач звернулась з заявою в якій вказала, що вона не має бажання виховувати свого сина ОСОБА_2, оскільки вона його не любить та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина.

Вказував на те, що малолітній ОСОБА_2 зареєстрований по адресі місця проживання матері в квартирі АДРЕСА_1, проте вказана квартира багато років не придатна для проживання, в ній відсутні умови для нормального розвитку та проживання дитини та хлопчик на протязі тривалого часу проживає в родині ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2, де створені належні умови для його розвитку, крім того ОСОБА_2 відвідує КНЗ "Чернівецька загальноосвітня школа-інтернат №4".

Зазначав, що з відповідачем неодноразово проводились бесіди щодо належного виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, проте останньою належних висновків зроблено не було та своєю поведінкою вона проявляє байдужість до життя і здоров'я свого сина.

Вказував на те, що доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітнього ОСОБА_2 підтверджується витягом з рішення від 23.09.2014 року №507/16 і висновком від 24.09.2014 року №01/02-24/1145 органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради.

На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_2

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з'явився та надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась від неї до суду надійшла заява в якій вона позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, від них до суду надійшли заяви, в яких вказали, що підтримують викладені в позовній заяві обставини та з цих підстав просили позов задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, заслухавши пояснення всіх присутніх в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява відповідача про визнання позову підлягає прийняттю, оскільки позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126,133,135 СК України ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2, його матір'ю є ОСОБА_3, відомості про батька дитини внесені у відповідності до ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що 04.02.2014 року в центр соціальних служб, дітей, сім'ї та молоді відповідач звернулась з заявою в якій вказала, що вона не має бажання виховувати свого сина ОСОБА_2, оскільки вона його не любить та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина (а/с 9).

Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І "Про ратифікацію Конвенції про права дитини" держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК ЧМР від 24.09.2014 року №01/02-24/1145, ОСОБА_3 належним чином вихованням та утриманням свого сина ОСОБА_2 не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, фактично без поважних причин, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 (а/с 6).

Пунктом 1.2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.09.2014 року №507/16 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а/с 6).

Крім того, неналежне виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_2 підтверджується іншими дослідженими та проаналізованими письмовими доказами по справі, зокрема актом спеціального інспектування №1293 від 09.12.2013 року, доповідними записками на ім'я директора Чернівецького міського центру соціальних служб для СДМ (а/с 16,22-24).

Крім того, відповідно до листа КЗ "Чернівецька спеціально загальноосвітня школа-інтернат №4" в комунальному закладі "Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4" навчається ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він разом з мамою, ОСОБА_3, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. На даний час проживають у громадянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_2. Протягом І семестру навчального року мама приходила за сином до школи, забирала його на вихідні. У II семестрі стали частими випадки, коли мама не забирала ОСОБА_2 додому. Неодноразові розмови соціального педагога, вчителя, вихователів з мамою про необхідність виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини ніякого позитивного результату не дали. В індивідуальних розмовах соціального педагога, вчителя, вихователів, заступника директора з навчально-виховної роботи із громадянкою ОСОБА_4, в якої вони зараз проживають, з'ясувалося, що мама забирала хлопчика тільки після її багаторазових нагадувань. А протягом лютого, березня, квітня навчанням та вихованням дитини не цікавиться. 15.05.2013 ОСОБА_4 привела ОСОБА_3 до школи, щоб вона сама розповіла про своє ставлення до дитини. У ході розмови ОСОБА_3 в присутності закупника директора з навчально-виховної роботи - ОСОБА_7, соціального педагога - ОСОБА_8, вихователя - ОСОБА_9, вчителів: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 заявила, що готова відмовитись від дитини. Говорить, що ОСОБА_2 їй не потрібний, хлопчик є для неї обузою та заважає їй в особистому житті (а/с 25).

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_2

Відповідно до ч 4 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Як вбачається з довідки ТОВ "ТД "Укрвсторресурс" від 04.11.2013 року, малолітній ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а/с 31).

Згідно ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", за дітьми -сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до становлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 1,17 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", ст.ст.160,164,165 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 64, 88, 212-215, 218, 224,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №1845 від 15.09.2006 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції.

Накласти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування відносно ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун