У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука В.І., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Національного банку України, державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмича Василя Миколайовича, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», Державної виконавчої служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: акціонерний комерційний банк «Східно-Європейський банк», ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Біла Метелиця», приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Римаренко Юрій Валерійович, про визнання недійсним іпотечного договору, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсними прилюдних торгів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 березня 2009 року між Національним банком України та акціонерним комерційним банком «Східно-Європейський банк» укладений кредитний договір, згідно з яким Національний банк України надав позичальнику кредит у сумі 18 350 000 грн зі сплатою 16,5% річних на строк до 5 лютого 2010 року. У забезпечення виконання зобов'язань АКБ «Східно-Європейський банк» за вказаним кредитним договором 23 березня 2009 року ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_6, уклала з Національним банком України іпотечний договір, за умовами якого передала Національному банку України в іпотеку нежиле приміщення № 1 площею 315,8 кв.м в нежитловій будівлі літ.«А-2» по АДРЕСА_1, яке належить їй на праві власності.

У зв'язку з невиконанням АКБ «Східно-Європейський банк» своїх зобов'язання за кредитним договором, 1 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмичем Б.М. вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нежиле приміщення № 1 площею 315,8 кв.м в нежитловій будівлі літ.«А-2» по АДРЕСА_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, запропоновано задовольнити вимоги Національного банку України в сумі 19 803 738,27 грн.

27 вересня 2012 року приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція» проведені прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки, переможцем яких оголошено товариство з обмеженою відповідальністю «Біла Метелиця», що запропонувало за предмет іпотеки 1 222 000 грн.

ОСОБА_3 вказував, що при укладанні іпотечного договору були порушені його права, оскільки він, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4, згоди на укладення іпотечного договору їй не давав, тому вчинений нотаріусом виконавчий напис також не підлягає виконанню. Крім того, під час організації прилюдних торгів допущено порушення вимог діючого законодавства, які порушують його права, а саме, його не було повідомлено про проведення прилюдних торгів та про результати оцінки майна, на рахунки приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» не надходило гарантійного внеску від осіб, які бажали приймати участь у проведенні торгів, та на торгах був присутнім лише один учасник - товариство з обмеженою відповідальністю «Біла Метелиця».

З огляду на зазначене, просив визнати недійсним іпотечний договір від 23 березня 2009 року, укладений між Національним банком України та ОСОБА_4, визнати виконавчий напис від 1 грудня 2010 року таким, що не підлягає виконанню, визнати недійсними прилюдні торги від 27 вересня 2012 року, проведені приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція», щодо реалізації предмета іпотеки - нежитлового приміщення № 1 загальною площею 315,8 кв.м в нежитловій будівлі літ.«А-2» по АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним іпотечного договору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним іпотечного договору, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 надавав згоду на укладення оспорюваного договору своїй дружині ОСОБА_4, що підтверджується поясненнями нотаріуса, який 9 лютого 2009 року посвідчив заяву та зареєстрував її в реєстрі за № 239, а також поясненнями представників Національного банку України і АКБ «Східно-Європейський банк». Суд критично оцінив висновок судово-почеркознавчої експертизи від 30 вересня 2013 року та пояснення експертів Слободянюка О.П. і Ткачук І.А. про те, що підпис від імені ОСОБА_3 у заяві від 9 лютого 2009 року виконано не ним, а іншою особою з наслідуванням його підпису. Також суд зазначив, що лист начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетинання державного кордону ОСОБА_3, адресований представнику позивача - ОСОБА_11, є неналежним доказом, оскільки не містить печатки. Інші позовні вимоги суд вважав недоведеними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним іпотечного договору та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав, суд апеляційної інстанції виходив з того, що іпотечний договір укладений 23 березня 2009 року, а з вимогою про визнання його недійсним позивач звернувся до суду 30 листопада 2012 року, пропустивши строк позовної давності; доказів на підтвердження дня, коли він довідався про порушення свого права позивач не надав і з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності не звертався.

У іншій частині апеляційний суд з рішенням суду першої інстанції погодився.

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що 23 березня 2009 року між Національним банком України та акціонерним комерційним банком «Східно-Європейський банк» укладений кредитний договір, згідно з яким Національний банк України надав позичальнику кредит у сумі 18 350 000 грн зі сплатою 16,5% річних на строк до 5 лютого 2010 року.

У забезпечення виконання зобов'язань АКБ «Східно-Європейський банк» за вказаним кредитним договором 23 березня 2009 року ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_6, уклала з Національним банком України іпотечний договір, за умовами якого передала Національному банку України в іпотеку нежиле приміщення № 1 площею 315,8 кв.м в нежитловій будівлі літ.«А-2» по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобо тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Встановивши, що майно, передане в іпотеку, є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і останній згоди на передачу майна в іпотеку не давав, апеляційний суд дійшов висновку про незаконність рішення суду першої інстанції у цій частині.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Системний аналіз наведених норм матеріального права дав підстави апеляційному суду для висновку, що у випадку спливу позовної давності та за умови заяви відповідача про застосування позовної давності, на позивача покладається обов'язок доведення терміну, з якого йому стало відомо про порушення права, та поважності причин пропуску цього строку.

Так як оспорюваний іпотечний договір укладений 23 березня 2009 року, а з вимогою про визнання його недійсним позивач звернувся 30 листопада 2012 року, апеляційний суд, врахувавши заяву представника Національного банку України про застосування позовної давності і не доведення позивачем терміну, з якого йому стало відомо про порушення його права, за відсутності відповідної заяви про поновлення пропущеної позовної давності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові в цій частині.

Висновок суду апеляційного суду ґрунтується на наявних у справі доказах, всебічно, повно та об'єктивно досліджених судом, і відповідає вимогам закону.

Доводи касаційної скарги у цій частині висновок суду апеляційної інстанції не спростовують.

У зв'язку з невиконанням АКБ «Східно-Європейський банк» своїх зобов'язань за кредитним договором за заявою Національного банку України 1 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмичем Б.М. вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нежиле приміщення № 1 площею 315,8 кв.м в нежитловій будівлі літ.«А-2» по АДРЕСА_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, запропоновано задовольнити вимоги Національного банку України в сумі 19 803 738,27 грн.

Зазначений виконавчий напис вчинений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори відповідно до вимог п. 287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, чинної на час вчинення виконавчого напису, і наявність підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, позивач не довів.

24 лютого 2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису № 2-2929, вчиненого 1 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори; сторонами виконавчого провадження є боржник ОСОБА_4 та стягувач Національний банк України.

30 травня 2011 року складений акт опису й арешту майна боржника.

ОСОБА_3 у обґрунтування позову вказував, що він не був належним чином повідомлений про проведення експертизи оцінки майна та про результати визначення вартості чи оцінки майна, що позбавило його права подати відповідні заперечення.

Проте ОСОБА_3 стороною виконавчого провадження не є і обов'язку повідомляти його про будь-які дії державний виконавець не мав.

Згідно з висновком експертної оцінки майна від 20 січня 2012 року ринкова вартість предмета іпотеки - нежилого приміщення № 1 площею 315,8 кв.м в нежитловій будівлі літ.«А-2» по АДРЕСА_1 становить 1 607 353 грн.

З підстав, викладених вище, ОСОБА_3 державним виконавцем не направлялися копія постанови державного виконавця про призначення у виконавчому провадженні експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання від 26 липня 2011 року та повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна.

Відповідно до ст. 52 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За приписами ст. 62 цього Закону реалізація належних боржникові будинку, квартири та іншого нерухомого майна провадиться відповідно до закону шляхом продажу з прилюдних торгів.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за № 68/5, прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір. Організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

6 липня 2012 року між Державною виконавчою службою України та приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція» укладений договір №053/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, згідно з якими ПП «СП Юстиція» доручено організацію реалізації з прилюдних торгів арештованого нерухомого майно (предмета іпотеки).

Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлена у розмірі 1 607 353 грн згідно з експертним висновком від 20 січня 2012 року.

Згідно з актом уцінки майна від 28 серпня 2012 року державним виконавцем проведено уцінку майна боржника на 24% за правилами ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4.5.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, оскільки прилюдні торги з реалізації арештованого майна ОСОБА_4 10 серпня 2012 року не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

Вартість майна після уцінки склала 1 221 588,28 грн.

Повторні прилюдні торги, результати яких оскаржує позивач, відбулися 27 вересня 2012 року.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України «Про іпотеку» організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів, у повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію. Організатор прилюдних торгів забезпечує будь-якій зацікавленій особі доступ до інформації про умови проведення прилюдних торгів та про предмет іпотеки, що підлягає продажу. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.

Відповідно до пунктів 3.11, 3.12 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувана та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Для участі в прилюдних торгах покупець подає спеціалізованій організації: заяву про участь у прилюдних торгах: документи, що підтверджують сплату гарантійного внеску. Організатор прилюдних торгів зобов'язаний забезпечити безперешкодне прийняття всіх заяв на участь у прилюдних торгах, а також забезпечити вільний доступ покупців до місця проведення прилюдних торгів.

10 вересня 2012 року ПП «СП Юстиція» опубліковано повідомлення про проведення повторних прилюдних торгів у двох друкованих виданнях: газеті «Експрес-Об'ява» та газеті «Авізо», а також розміщено 5 вересня 2012 року повідомлення про проведення прилюдних торгів на спеціальному веб-сайті «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна».

Відповідно до свідоцтв про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації, газети «Експрес-Об'ява» та «Авізо» є друкованими засобами масової інформації із загальнодержавною сферою розповсюдження, що відповідає вимогам ст. 43 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, ПП «СП Юстиція» направило письмове повідомлення про проведення прилюдних торгів ДВС України, стягувачу Національному банку України та боржнику ОСОБА_4 (за адресою реєстрації її місця проживання), в якому зазначило день, час та місце проведення прилюдних торгів і початкову (стартову) ціну продажу майна, що не заперечувала і ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли висновку, що ПП «СП Юстиція» дотримано вимог Закону України «Про іпотеку» щодо надання та доведення до всіх бажаючих інформації про проведення прилюдних торгів.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про іпотеку» у прилюдних торгах мають право брати участь фізичні і юридичні особи, які сплатили гарантійний внесок і можуть відповідно до закону бути покупцями нерухомого майна, що реалізується. Розмір гарантійних внесків не може перевищувати 5 відсотків початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Встановлено, що при проведенні реєстрації для участі в прилюдних торгах покупцем ТОВ «Біла Метелиця» було подано ПП «СП Юстиція» документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску, а саме, платіжне доручення № 55 від 26 вересня 2012 року; інших учасників не зареєстровано.

За результатами прилюдних торгів складено протокол №1-053/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_4, від 27 вересня 2012 року, відповідно до якого переможцем прилюдних торгів визнано ТОВ «Біла Метелиця», яке запропонувало ціну за спірне нежиле приміщення у сумі 1 222 000 грн.

Згідно з положеннями ст. 45 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги проводяться принаймні за умови присутності одного учасника. У разі участі у прилюдних торгах одного покупця майно може бути придбане ним за початковою ціною.

Протокол №1-053/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 27 вересня 2012 року відповідає вимогам ст. 45 Закону України «Про іпотеку».

Прилюдні торги від 27 вересня 2012 року проведені з дотриманням вимог Законів України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку» та інших нормативно-правових актів.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, встановивши, що позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування вимог щодо визнання недійсними прилюдних торгів та їх результатів на підставі ч. 1 ст. 213 та ч. 1 ст. 215 ЦК України у зв'язку з порушенням правил їх проведення, які суттєво вплинули на результат торгів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції у частині, що ним скасована, а в іншій частині - судами попередніх інстанцій, допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів у відповідних частинах не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції у частині, що ним скасована, і у частині, в якій він залишив рішення суду першої інстанції без змін, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2014 року та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року у частині, залишеній апеляційною інстанцією без змін, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко