У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П,,

Карпенко С.О., Парінової І.К,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2011 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнила, і остаточно просила, збільшивши її частку у майні, визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_1, приміщення магазину по АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську, а за відповідачем - на квартиру АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську з усім рухомим майном, що знаходиться у ній, загальною вартістю 136 500 грн, автомобіль ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1, автомобіль «Тойота Камрі», державний номер НОМЕР_2.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 9 жовтня 1991 року по 16 липня 2007 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу ними набуте зазначене рухоме та нерухоме майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, про поділ якого сторони згоди не дійшли; з урахуванням інтересів дітей просила її частку майна збільшити.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2011 року позов задоволено частково.

Присуджено в натурі ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя квартиру АДРЕСА_1 вартістю 84 505 грн; автомобіль ВАЗ-21099, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 20 000 грн; рухоме майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську, загальною вартістю 136 500 грн із визнанням за нею права власності на вказане майно.

Присуджено ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя приміщення магазину по АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську вартістю 150 000 грн; автомобіль «Тойота Камрі», 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартістю 80 000 грн; автомобіль «Тойота Лексус», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, із визнанням за ним права власності на вказане майно.

У рахунок грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля «Тойота Лексус», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 150 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову та вирішено питання щодо розподілу судових втрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2011 року скасовано в частині поділу автомобіля «Тойота Лексус», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник фактично просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2011 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог щодо приміщення магазину по АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську, автомобіля ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1, рухомого майна, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську, загальною вартістю 136 500 грн, автомобіля «Тойота Лексус», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, справу в цій частині направити на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводів щодо незаконності судових рішень попередніх інстанцій у іншій частині касаційна скарга не містить.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що з 9 жовтня 1991 року ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі; у якому народжені діти син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2007 року шлюб між сторонами розірвано і встановлено, що подружжя припинило шлюбні відносини у вересні 2006 року.

За час шлюбу ними набуте майно, а саме квартира АДРЕСА_1, приміщення магазину АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську з усім рухомим майном, що знаходиться у ній, загальною вартістю 136 500 грн, автомобіль ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1, автомобіль «Тойота Камрі», державний номер НОМЕР_2, та автомобіль «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_3.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2009 року встановлено, що квартира АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську не є спільною сумісною власністю сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності у порядку поділу майна подружжя на приміщення магазину по АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що квартира АДРЕСА_3, яка згодом була реконструйована у спірне нежитлове приміщення, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте, враховуючи вкладення особистих коштів відповідача у придбання квартири та засади рівності часток подружжя, виділив приміщення магазину у власність відповідачеві.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за відповідачем у порядку поділу майна права власності на автомобіль ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1, та рухоме майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із рівності часток подружжя.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується.

Статтею 22 КпШС України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суди попередніх інстанцій, встановивши обставини придбання квартири АДРЕСА_3, її перебудови у магазин і подальшого використання, дійшли правильного висновку про те, що магазин є спільною сумісною власністю подружжя. Дотримуючись загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, суди правильно вирішили питання в частині поділу приміщень магазину, автомобіля ВАЗ-21099 та рухомого майна, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_4 м. Дніпропетровську, дійшовши обґрунтованого висновку про недоведеність підстав для збільшення частки майна позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши обсяг спільного нажитого подружжям майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувавши джерело і час його придбання, обґрунтовано дійшов висновку про рівність часток сторін у набутому під час шлюбу майні та з метою врівноваження таких у порядку поділу майна подружжя правильно визнав за сторонами право власності на відповідне майно.

Доводи касаційної скарги у цій частині не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Присуджуючи в натурі відповідачу автомобіль «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_3, та стягуючи на користь позивача компенсацію вартості Ѕ його частини, суд першої інстанції виходив з того, що вказаним автомобілем фактично користується відповідач і позивач не заперечувала щодо компенсації у сумі 150 000 грн належної їй частки автомобіля.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки зазначений автомобіль не був предметом спору.

З такими висновками судів у цій частині погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у поділі автомобіля «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_4, не врахував зміст поданого позову, відповідно до якого до переліку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, позивач включила і вказаний автомобіль, проте способу його поділу у резолютивній частині позовної заяви не вказала; відомостей про зміну позовних вимог матеріали справи не містять.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині поділу автомобіля «Тойота Лексу», державний номер НОМЕР_4 підлягають скасуванню, оскільки у цій частині вони ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2011 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог щодо поділу автомобіля «Тойота Лексус», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2011 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С.Олійник
Судді: В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко І.К.Парінова