АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 675/2135/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2534/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника апелянта - Богуцького Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському районі Хмельницької області про встановлення факту нещасного випадку на виробництві та зобов'язання вчинити дії з апеляційними скаргами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському районі Хмельницької області на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2014 року та додаткове рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2014 року -

встановила:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському районі Хмельницької області (далі - Фонд) про встановлення факту нещасного випадку на виробництві та просив визнати датою нещасного випадку на виробництві 19 грудня 1991 року, зобов'язати Фонд призначити йому страхові виплати, пов'язані із відшкодуванням шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у вигляді щомісячної грошової суми в разі часткової втрати працездатності.

На обґрунтування вимог позивач зазначив, що 19 грудня 1991 року під час виконання будівельних робіт, перебуваючи на посаді будівельника у колгоспі ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області з ним стався нещасний випадок, внаслідок падіння з висоти він отримав ускладнений перелом ноги.

На підприємстві було проведено розслідування нещасного випадку та 26 травня 1992 року складено відповідний акт № 1 форми Н-1, у якому помилково зазначено, що датою нещасного випадку є 25 травня 1992 року.

Внаслідок вказаного нещасного випадку йому з 21 березня 2013 року встановлено третю групу інвалідності довічно та відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серії АБ № 0013779 від 6 травня 2014 року було встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом і визначено потребу в придбанні лікарських засобів та виробів медичного призначення.

Однак Фонд відмовив йому у призначенні страхових виплат, пов'язаних із втратою працездатності, мотивуючи тим, що представлений акт № 1 форми Н-1 від 26 травня 1992 року оформлений з порушенням вимог законодавства щодо його змісту.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Встановлено факт нещасного випадку на виробництві, який стався з ОСОБА_1 19 грудня 1991 року при виконанні робіт на посаді будівельника у колгоспі ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області.

Зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському районі Хмельницької області призначити ОСОБА_1 страхові виплати, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої йому внаслідок нещасного випадку на виробництві, що мав місце 19 грудня 1991 року, у виді щомісячних страхових виплат втраченого заробітку залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Додатковим рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2014 року стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському районі Хмельницької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду від 31.10.2014 року та додатковим рішення суду від 01.12.2014 року Фонд в апеляційних скаргах просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному об'ємі.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначив, що суд неправильно встановив обставини справи, оскільки не врахував того, що акт №1 форми Н-1 складений з порушенням діючого на момент настання нещасного випадку положення, яке регламентувало порядок проведення розслідування нещасних випадків на виробництві; дата настання нещасного випадку з позивачем, зафіксована у деяких довідках МСЕК становить 18.12.1991 року, 25.05.1992 року, не відповідає даті настання нещасного випадку, на яку вказує ОСОБА_1, і яку визначив суд - 19.12.1991 року. Суд не звернув увагу на те, що спірний акт про нещасний випадок скріплений гербовою печаткою колгоспу ім. Щорса, а записи в трудовій книжці позивача від 15.05.1991 року та 19.12.1991 року скріплені печаткою ТОВ «Топори», хоча згідно довідки від 25.09.2014 року виданої Ізяславським державним архівом вказане товариство було створено лише у 2000 році.

Судом також помилково стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 121,80грн. судових витрат у вигляді судового збору, оскільки відповідно до Закону України „Про судовий збір" він звільнений від сплати судового збору.

В суді представник апелянта підтримав доводи обох апеляційних скарг та уточнив, що в апеляцій скарзі на додаткове рішення суду від 01.12.2014 року помилково зазначені вимоги про відмову в задоволенні позову у повному об'ємі, оскільки додаткове рішення суду стосується лише розподілу між сторонами судових витрат.

ОСОБА_1 в судовому засіданні проти апеляційних скарг заперечив та пояснив, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши представника апелянта та ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення суду від 31 жовтня 2014 року до задоволення не підлягає, апеляційна скарга на додаткове рішення суду від 1 грудня 2014 року підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Пунктами 1.4., 1.5., 1.7. „Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві", затвердженого постановою Президії ВЦСПС і Держкомітету СРСР по нагляду за безпечним веденням робіт в промисловості та в атомній енергетиці від 17.08.1989 року, № 8-12, яке діяло на час складання акту форми Н-1 за №1 від 26 травня 1992 року, зокрема, передбачено, що нещасний випадок на виробництві, який викликав втрату у працівника працездатності не менше одного дня, оформляється актом форми Н-1. Адміністрація підприємства зобов'язана надати потерпілому або його представнику акт форми Н-1 про нещасний випадок. Відповідальність за правильне та своєчасне розслідування і облік нещасних випадків на виробництві, оформлення актів форми Н-1, розробку і реалізацію заходів по усуненню причин нещасного випадку несе керівник підприємства (структурного підрозділу). У випадках виявлення порушень у правильності оформлення акту форми Н-1 технічний інспектор праці, представник органу державного нагляду на підзвітних підприємствах мають право вимагати від керівника підприємства його перескладання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з травня по грудень 1991 року перебував у трудових відносинах з колгоспом ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області, працював будівельником.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд прийшов до правильного висновку про те, що факт нещасного випадку на виробництві дійсно мав місце з позивачем саме 19.12.1991 року, однак у зв'язку з порушеннями при складанні акту №1 за формою Н-1 про нещасний випадок, який стався з вини посадових осіб підприємства, на якому працював ОСОБА_1, останній позбавлений можливості отримати встановлені законом соціальні виплати через відмову відділення виконаної дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському району Хмельницької області.

Підприємство, в якому працював ОСОБА_1 на момент отримання травми, посадові особи якого склали спірний акт, колгосп ім. Щорса с. Топорки Ізяславського району, та його правонаступники (КСП ім.. Щорса, ТОВ „Топори") припинили своє існування, тому спірне питання підлягає вирішенню в судовому порядку.

Висновки суду в цій частині відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Зі змісту акту №1 форми Н-1 від 26 травня 1992 року, складеного відносно ОСОБА_1 вбачається, що датою нещасного випадку зазначено 25 травня 1992 року, що є помилкою, оскільки нещасний випадок стався з позивачем 19.12.1991 року, про що свідчать матеріали справи.

Допитані в суді свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказали на те, що нещасний випадок з працівником колгоспу ім. Щорса с. Топори Ізяславського району ОСОБА_1 стався саме 19 грудня 1991 року, однак розслідування нещасного випадку відбулося із запізненням з вини керівництва колгоспу.

В епікризі щодо захворювання ОСОБА_1 вказано, що останній 19.12.1991 року на роботі впав з висоти, у виписці з хвороби позивача значиться, що він отримав травму виробничого характеру в 1991 році, упавши з висоти.

Записи в трудовій книжці позивача за №№ 11, 12 від 05.05.1991 року та 19.12.1991 року підтверджують висновки суду.

Вказівка апелянта на те, що записи в трудовій книжці ОСОБА_1 за №№11 та 12 викликають сумів у їх достовірності в зв'язку з тим, що завірені печаткою ТОВ „Топори", а не колгоспу ім. Щорса не впливає на правильність висновків суду, оскільки неправильність цих записів не встановлена у передбаченому законом порядку, а обставини їх внесення пояснив в суді свідок ОСОБА_5, який у вищевказаний період працював головним інженером колгоспу, приймав участь у розслідуванні нещасного випадку, який стався з позивачем, підписував спірний акт, а пізніше був керівником ТОВ „Топори" і вніс відповідні записи у трудову книжку останнього.

Крім того довідка від 05.04.1993 року, №43, видана головою та головним бухгалтером КСП ім. Щорса, яке є правонаступником колгоспу ім. Щорса свідчить про те, що ОСОБА_1 був членом колгоспу ім. Щорса с. Топори і працював на будівництві з 1 травня по 19 грудня 1991 року.

Дані, які містяться у деяких довідках МСЕК про те, що нещасний випадок з позивачем стався 18.12.91., 16.12.91., 16.12.01. (довідки від 14.08.97., 02.02.99., 19.02.2002) містять помилку. При цьому слід зауважити, що відповідальність за правильність викладених у цих довідках даних лежить на спеціалістах відповідних МСЕК, і на об'єм прав ОСОБА_1 в конкретній справі не впливають.

За таких обставин, з врахуванням також вимог ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 28, ст.ст. 30, 37 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" позов в частині встановлення факту нещасного випадку на виробництві та зобов'язання Фонду призначити позивачу страхові виплати, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві правомірно були задоволені судом.

В той же час вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами судом було порушено вимоги ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року, №10 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є відповідачем в справі, який відповідно до Закону України „Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, рішенням суду частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у вигляді судового збору не вбачається.

За таких обставин додаткове рішення суду, що стосується питання розподілу судових витрат між сторонами підлягає скасуванню.

Рішення суду від 31 жовтня 2014 року ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального закону, відповідає обставинам справи, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському районі Хмельницької області на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2014 року відхилити, рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ізяславському районі Хмельницької області на додаткове рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 1 грудня 2014 року задоволити, додаткове рішення суду скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Столковський В.І. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 59