Справа №127/7303/13-ц
Провадження № 2/127/6134/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

представника позивача Тимчика Б.О.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 14.02.2008 року було укладено кредитно-заставний договір № VIW3AK00030644, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 772, 62 доларів США строком до 13.02.2013 року. Свої зобов'язання за кредитно-заставним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитно-заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року. ОСОБА_3 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Станом на 14.03.2013 року відповідач має заборгованість - 4 359, 37 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 3 531, 72 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 0, 45 доларів США, пеня - 589, 81 доларів США, штраф - 31, 29 доларів США (фіксована частина), штраф - 206, 10 доларів США (процентна складова).

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитно-заставним договором № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року в розмірі 4 359, 37 доларів США, що станом на 14.03.2013 року становить 34 831, 35 гривень.

Вінницьким міським судом Вінницької області 07.05.2013 року було ухвалено заочне рішення по даній справі, яке ухвалою суду від 21.08.2014 року було скасовано, а справа призначена до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні та застосувати строк позовної давності до вимог в частині стягнення неустойки.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.02.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір № VIW3AK00030644, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 7 772, 62 доларів США строком до 13.02.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10, 56 % річних, а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплати проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Мета кредитування - придбання автомобіля. (а.с. 60-72)

Додатком № 1 до кредитно - заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року між сторонами було визначено графік погашення кредиту. (а.с. 71-72)

В судовому засіданні сторони по справі визнали, що відповідач отримав кредит в сумі 7 772, 62 доларів США.

Відповідно до кредитно-заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року в забезпечення його виконання ОСОБА_3 було передано ЗАТ КБ «Приватбанк» в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки FAW CA1011CARGO, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3. (а.с. 25)

Відповідно до п. 6.2.2. - 6.2.4. вище вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався сплатити банку проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку винагороди, визначені статтями 5.2., 16.9., 16.10., 17.17. договору, та погасити іншу заборгованість (зокрема таку, що виникла відповідно до статті 3.4.2. договору) згідно з вимогами договору; погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6. та 17.1.5. договору.

Судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов кредитно-заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року, що вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, наданого позивачем, та з виписки по особовому рахунку відповідача.

Пунктом 14.3. вище зазначеного кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4. договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 14.9. кредитно-заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». (а.с. 32)

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитно-заставним договором № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року станом на 14.03.2013 року складає 4 359, 37 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 3 531, 72 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 0, 45 доларів США, пеня - 589, 81 доларів США, штраф - 31, 29 доларів США (фіксована частина), штраф - 206, 10 доларів США (процентна складова). (а.с. 5-13)

Судом встановлено, що 18.11.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» було реалізовано предмет застави за кредитно-заставним договором № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року, а саме: автомобіль марки FAW CA1011CARGO, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3 за вартістю 29 859, 72 гривень. (а.с. 133) В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача дані обставини визнали.

Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено наступне.

Судом прийнято до уваги відображення та врахування позивачем при визначенні станом на 14.03.2013 року розміру заборгованості суми в розмірі 29 859, 72 гривень, отриманої від реалізації предмета застави. Дані обставини підтверджуються й випискою по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається зарахування в рахунок погашення заборгованості відповідача по кредитному договору вище вказаної суми, а саме: 18.11.2010 року: в рахунок погашення комісії - 57, 87 дол. США, в рахунок погашення кредиту - 170, 46 дол. США, 340, 93 дол. США, 1 880, 88 дол. США, в рахунок погашення процентів за користування кредитом - 435, 55 дол. США, в рахунок погашення пені - 705, 61 дол. США, 0, 20 дол. США; 19.11.2010 року: в рахунок погашення комісії - 7, 50 дол. США, в рахунок погашення кредиту - 123, 96 дол. США, в рахунок погашення процентів за користування кредитом - 38, 80 дол. США. Таким чином, від реалізації предмета застави 18.11.2010 року та 19.11.2010 року було погашено заборгованість по кредиту на загальну суму - 2 516, 23 дол. США, по процентах за користування кредитом - 474, 35 дол. США, по пені - 705, 81 дол. США, по комісії - 65, 37 дол. США. (а.с. 168-180)

Судом встановлено, що позивачем дотримано положень п. 13.7. кредитного договору при розподілі коштів, отриманих від реалізації заставного майна.

Твердження представника відповідача про відсутність в матеріалах справи первинних документів, які б підтверджували заборгованість відповідача по кредитному договору є безпідставним. Згідно Переліку типових документів, затвердженого Головним архівним управлінням при Кабінеті Міністрів України, касові, банківські документи, повідомлення банків і переказні вимоги та виписки банків віднесені до первинних документів. Аналогічну позицію з цього питання викладено у листі НБУ від 11.04.2012 № 12-109/658-3917.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З розрахунку заборгованості вбачається зменшення відсоткової ставки за користування кредитом з 10, 56 % до 0, 12 % з березня місяця 2011 року. Згідно п. 6.3.2. кредитно-заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року банк має право на свій розсуд зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. Судом прийнято до уваги, що зменшення відсоткової ставки не погіршило становище позичальника, який після встановлення даної ставки здійснював часткове погашення кредиту.

Судом встановлено часткову невідповідність розрахунку умовам кредитно-заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року, а саме в частині нарахування штрафу в сумі 206, 10 доларів США (процентна складова).

Суд не погоджується з нарахуванням штрафу в розмірі 206, 10 доларів США (процентна складова) враховуючи наступне. Пунктом 14.9. кредитно-заставного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання. Позивачем нараховано даний штраф, в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності. Судом прийнято до уваги, що пеня і штраф застосовані позивачем до боржника за різні правопорушення договірного зобов'язання, що не суперечить ч. 1 т. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 503 ЦК України. Сума заборгованості становить - 3 532, 17 доларів США (заборгованість по кредиту та відсотках), а 5 % від цієї суми становить 176, 61 доларів США. Тому, суд прийшов до висновку про неправильність нарахування штрафу (процентна складова).

Таким чином, судом встановлено, що розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем в частині нарахування процентів за користування кредитом, пені, та штрафу (фіксована частина) відповідає умовам договору.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим.

НБУ 14.03.2013 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 100 дол.США = 799, 30 гривень.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14.03.2013 року становить: за кредитом - 3 531, 72 доларів США, що еквівалентно 28 218, 44 гривень; по процентах за користування кредитом - 0, 45 доларів США, що еквівалентно 3, 59 гривень; по пені - 589, 81 доларів США, що еквівалентно 4 712, 60 гривень; штраф - 31, 29 доларів США (фіксована частина), що еквівалентно 250, 00 гривень; штраф - 176, 61 доларів США (процентна складова), що еквівалентно 1 411, 11 гривень.

Заборгованість відповідача перед позивачем не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитно-заставного договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 по справі № 1-33/2004.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Сторонами кредитно-заставним договором № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року позовна давність, встановлена законом, була збільшена у відповідності до положень ч. 1 ст. 259 ЦК України, до п'яти років (п. 14.11.) Судом встановлено, що позивачем нараховано неустойку в межах позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Кредитно-заставний договір № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права та конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за кредитно-заставним договором № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, згідно кредитно-заставного договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року загальної суми заборгованості в розмірі 4 329, 88 доларів США, що станом на 14.03.2013 року еквівалентно 34 595, 74 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 3 531, 72 доларів США, що еквівалентно 28 218, 44 гривень; заборгованість по процентах за користування кредитом - 0, 45 доларів США, що еквівалентно 3, 59 гривень; пеня - 589, 81 доларів США, що еквівалентно 4 712, 60 гривень; штраф - 31, 29 доларів США (фіксована частина), що еквівалентно 250, 00 гривень; штраф - 176, 61 доларів США (процентна складова), що еквівалентно 1 411, 11 гривень.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 29, 49 доларів США, слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими враховуючи вищевикладене.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 345, 94 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (99, 32 %). Решту судового збору в сумі 2, 37 гривень слід залишити за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 192, ч. 1 ст. 259, ч. 1 ст. 524, 525, 526, 530, 536, 546, 549, 550, 3 ст. 533, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 627, 629, ч. 1 ст. 1046, ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 58-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, МФО 305299, ) заборгованість по кредитному договору № VIW3AK00030644 від 14.02.2008 року в розмірі 4 329, 88 дол. США, що станом на 14.03.2013 року еквівалентно 34 595, 74 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, МФО 305299, ) в сумі 345, 94 гривень. Судовий збір в сумі 2, 37 гривень залишити за публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: