Номер провадження2/754/5163/14
РІШЕННЯ

іменем України

19.12.2014 Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
при секретаріСолодухіній Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена в процесі судового розгляду, з вимогою до відповідачів ОСОБА_4, ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо стягнення з ОСОБА_4 суму франшизи у розмірі 500 грн. та з ТДВ СК «Альфа-Гарант» в порядку відшкодування, завданого внаслідок ДТП матеріального збитку - 19 457,48 грн., моральної шкоди - 4 000 грн. та витрат на проведення експертизи - 1 800 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що 31 січня 2014 року відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Хюндай» порушив ПДР України, що призвело до пошкодження автомобіля НОМЕР_1. Розмір заподіяної матеріальної шкоди обґрунтовує незалежною оцінкою колісних транспортних засобів, де зазначено що вартість відновлювального ремонту - 32 362,10 грн. Зазначає також про те, що ОСОБА_4 було застраховано цивільно - правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант», яка виплатила відшкодування у розмірі 12 904,62 грн., що недостатньо для відновлення автомобіля, пошкодженого в ДТП. Сума невідшкодованого збитку становить 19 457,48 грн. Моральну шкоду обґрунтовує емоційним стражданням, витратами пов'язаними з відновленням психічного стану його та членів його сім"ї.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, при цьому не заперечував факт, що ДТП сталося з вини відповідача, який не заперечує відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, однак не погоджується з сумою позову, посилаючись на його необґрунтованість та на те, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування, про час проведення незалежної експертизи відповідач повідомлений та присутній не був, при цьому будь - яких претензій після виплати страхового відшкодування позивачем до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не пред'являлося.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши про те, що страховою компанією були виконані вимоги передбачені чинним законодавством України щодо виплати страхового відшкодування, сплативши в повному об'ємі суму страхового відшкодування. Після виплати страхового відшкодування в розмірі 12 904,62 грн., ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою з проханням надати детальний розрахунок страхового відшкодування, що і було зроблено та направлено лист від 30.04.2014. Більше звернень чи надання додаткових документів надано не було.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наступних підстав.

Правовідносини, що виникають з приводу страхування транспортних засобів регулюються Законами України «Про страхування», «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами, прийнятими в їх розвиток.

Відповідно до цього законодавства, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

В судовому засіданні встановлено наступне.

23 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено договір цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до полісу відповідальності Товариства, в разі настання страхового випадку ліміт відповідальності складає 50 000 грн., розмір франшизи - 500 грн. (а.с.11)

31 січня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Хюндай» порушив ПДР України, що призвело до пошкодження автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3

Постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року встановлено в діях відповідача ОСОБА_4 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. (а.с.10)

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

14 березня 2014 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про страхове відшкодування відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон).

17 квітня 2014 року позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12 904,62 грн., яка була обрахована у відповідності до ст. 29 Закону, згідно з яким у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, у разі визнання вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує сумти податку, здійснюється за умови отримання страховиком ( у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Так, відповідно до Звіту № 6367 від 13 березня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда» д/н НОМЕР_1, складає 16 085, 54 грн. з урахуванням ПДВ (без ПДВ - 13 404,62 грн.) З урахуванням франшизи - 12 904,62 грн. (13 404,62 грн. - 500 грн.)

Після виплати страхового відшкодування в розмірі 12 904,62 грн., позивач ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з проханням надати детальний розрахунок страхового відшкодування, що і було зроблено та направлено лист від 30.04.2014.

Інших жодних звернень чи надання додаткових документів ОСОБА_3 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» надано не було.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2014 року було вчинено ДТП, 18 лютого 2014 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності, 14 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо виплати страхового відшкодування, яке було здійснено 17 квітня 2014 року в розмірі 12 904,62 грн.

Водночас, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак, в подальшому, позивач, не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, яке він отримав від ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 12 904,62 грн., визначеному на підставі Звіту, через тривалий час, а саме через декілька місяців після виплати страхового відшкодування, звернувся до ФОП ОСОБА_6 з метою визначення вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до висновку від 01 липня 2014 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 32 362,10 грн. з урахуванням ПДВ.

Тобто, з урахуванням вищезазначеного висновку від 01 липня 2014 року, позивач просить стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» суму матеріального збитку у розмірі 19 457,48 грн. як різницю між вартістю відновлювального ремонту згідно з висновком та виплаченої частини страхового відшкодування на підставі Звіту № 6367 від 13 березня 2014 року у розмірі 12 904,62 грн. (32 362,10 грн. - 12 904,62 грн. = 19 457,48 грн. ) та, відповідно, витрати на проведення експертизи - 1 800 грн. та моральну шкоду - 4000 грн., а з ОСОБА_4 суму франшизи, передбачену полісом, у розмірі 500 грн.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ст. 11 ЦПК України).

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів, ТДВ СК «Альфа-Гарант» були виконані вимоги передбачені чинним законодавством України взяті на себе зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування при настанні страхового випадку, а саме здійснено виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, тому вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо відшкодування збитку на підставі висновку від 01 липня 2014 року, задоволенню не підлягають.

Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов"язує з душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», обмеженні у реалізації своїх уподобань і бажань, порушенні нормальних життєвих зв'язків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливають з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена, зокрема, п.п. 1-2 ст. 23 ЦК України, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з ушкодженням здоров?я, а також протиправною поведінкою, що виключає в даному випадку її можливість стягнення з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача.

Зокрема, під час промови у судових дебатах представником позивача було зазначено про відмову від позову в частині вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо відшкодування моральної шкоди, однак у відповідності до вимог ч.8 ст. 193 ЦПК України під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_4 суми франшизи, яка складає 500 грн. відповідно до полісу.

Враховуючи ту обставину, що позов задовольняється частково, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1187, 1191, 1194 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму франшизи у розмірі 500 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон