У Х В А Л А

Провадження № 2-н/331/1246/14

(331/7428/14-ц)

24 вересня 2014 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Мінасов В.В., розглянувши заяву Житлово-будівельного кооперативу № 352 «Метеорит» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по платі за утримання будинку та прибудинкової території, -

В С Т А Н О В И В:

ЖБК № 352 «Метеорит» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по платі на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 3251 грн. 76 коп.

Вивчивши надані матеріали, прихожу до висновку про необхідність відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу, виходячи з наступного:

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, є предметом регулювання спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

У разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

При укладанні договору повинні бути дотримані вимоги ст. 26 цього Закону, а саме: сторонами повинні бути узгоджені вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг, тощо.

На виконання вимог прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Кабінет Міністрів України розробив і затвердив Постановою № 529 від 20.05.2009 року «Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Згідно статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір може вважатися укладеним тільки після досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, тому в даному випадку, без письмового договору немає ані юридичних підстав для стягнення зобов'язань, ані самих зобов'язань з оплати комунальних послуг, та вбачається спір про право між сторонами (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України).

Стягувач не надав докази, що між сторонами укладені письмові договори на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу або із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

З урахуванням тих обставин, що вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, і що наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, що не передбачає повідомлення сторін та залучення заінтересованих осіб, а з наданих документів вбачається спір про право, прихожу до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 100, 101 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити ЖБК № 352 «Метеорит» у прийнятті заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на утримання будинку та прибудинкової території.

Роз'яснити заявнику його право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В.Мінасов