1 Справа № 335/7979/14-ц 2/335/1849/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Дельта „Банк" про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ „Дельта Банк" про розірвання кредитного договору.

У позовній заяві вказує, що 07.02.2004 року між нею і ПАТ „Дельта Банк" на підставі заяви №001-07000-070214 укладено договір про відкриття кредитної лінії на невизначений строк дії, за яким їй було відкрито поточний рахунок з лімітом 2 000 грн. строком на 364 календарних дні.

31.03.2014 року вона звернулась до кредитного експерта Запорізького відділення №9 АТ „Дельта Банк" з питання повного погашення кредиту за вищезазначеним кредитним договором, який здійснив дзвінок до Call-центру Банку та з'ясував розмір суми, необхідної для повного погашення кредиту та закриття рахунку на день звернення (31.03.2014 року. Після чого кредитний експерт видав їй лист паперу, на якому зазначено номер її кредитного договору, поточний рахунок та сума, необхідна для повного погашення кредиту, яка була названа працівником Call - центру у розмірі 1 563,53 грн.. Упродовж 5 хвилин 31.03.2014 року, а саме в 13-39 год. зазначена сума була сплачена нею в касі Запорізького відділення №9 АТ „Дельта Банк".

Отже, 31.03.2014 року зобов'язання за кредитним договором нею було виконано повністю і сплачено відповідачу суму боргу в розмірі 1 563,53 грн..

Проте, 02.04.2014 року вона отримала смс - повідомлення від АТ „Дельта Банк" про те, що сума для повного погашення кредиту складає 65 грн.. 03.04.2014 року вона звернулась в Запорізьке відділення №9 АТ „Дельта Банк" з письмовою заявою, в які просила провести перерахунок безпідставно нарахованих відсотків.

Згідно відповіді АТ „Дельта Банк" №05-2056890 від 04.04.2014 року на її звернення, яку вона отримала 30.04.2014 року та наданої Банком виписки видно, що платіж здійснений нею 31.03.2014 року в 13-39 год. був проведений банком лише 01.04.2014 року, в результаті чого виникла необхідність доплатити 65 грн. для повного розрахунку з Банком.

30.04.2014 року вона повторно звернулась до Банку з проханням розібратись в ситуації, що склалась. В наданій відповіді №05-2119830/1 від 02.06.2014 року, пояснюючи несвоєчасне зарахування коштів на її рахунок, Банк посилається на внутрішній Регламент зарахування коштів, з яким вона не була ознайомлена і який не згадується у заяві №001-0700-070214. В зазначеній заяві є лише посилання на Правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ „Дельта Банк" від 20.03.2013 року, протокол №14 та Тарифи банку, затверджені тарифним комітетом АТ „Дельта Банк", протокол №497 від 07.08.2011 року.

Вона не являється співробітником банківської сфери та не може знати про існування додаткових документів з якими вона не була письмово ознайомлена, то вважає, що її взаємовідносини з Банком регулюються лише договором №001-0700-070214 від 07.02.2014 року, Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ „Дельта Банк" від 20.03.2013 року, протокол №14 та Тарифи банку, затверджені тарифним комітетом АТ „Дельта Банк", протокол №497 від 07.08.2011 року, яким не передбачено можливість Банку зараховувати на поточний рахунок клієнта внесені в касу банку кошти тільки наступного дня.

Вважає, що зарахування банком внесених нею 31.03.2014 року в касу коштів у сумі 1 563,53 грн. лише 01.04.2014 року істотним порушенням кредитного договору, в результаті якого АТ „Дельта Банк" необґрунтовано нарахував заборгованість за кредитним договором

З виписки з рахунку №/0624 від 24.06.2014 року видно, що АТ „Дельта банк" продовжує нараховувати штрафи та інші нарахування за кредитним договором, тим самим умисно збільшує розмір заборгованості. Штучному збільшенню заборгованості сприяє і занадто тривалий строк розгляду Банком її звернень від 03.03.2014 року та від 30.04.2014 року.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст.599,651 ЦК України, позивач просить: розірвати договір №001-0700-070214 від 07.02.2014 року, укладений меж нею та АТ „Дельта Банк" з 31.03.2014 року - моменту фактичного його повного виконання; стягнути з АТ „Дельта Банк" на її користь витрати на правову допомогу адвоката у суму 3 000 грн..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позов підтримала, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ПАТ „Дельта Банк" - Растворцева Д.А. позов не визнала. Вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенню позову відмовити повністю. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.02.2014 року ПАТ „Дельта Банк" на підставі заяви ОСОБА_1 №001-07000-070214, відкрив останній рахунок НОМЕР_1 про надання кредитної лінії з лімітом 2 000 грн. на строк 364 календарних дні в тарифному пакеті „Лояльна готівочка".

Відповідно до п.7.1 заяви №001-07000-070214. ОСОБА_1 погодилась з наступним: складовою та невід'ємною частиною цієї пропозиції є Правила та Тарифи банку, з якими вона попередньо ознайомлена, повністю згодна, їх розуміє й положення яких вона неухильно зобов'язується дотримуватись.

Статтею 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору. У судовому порядку ці питання вирішуються, якщо сторони договору не досягли згоди і одна із заінтересованих сторін звернулась з вимогами до суду з двох підстав: має місце істотне порушення договору другою стороною; наявні інші випадки, встановлені договором або законом (ч.2 ст. 651 ЦК України.).

Відповідно до матеріалів справи, правовідносини сторін виникли у зв"язку з укладанням кредитного договору, які врегульовані ст.ст. 1054 -1057 ЦК України.

Як вбачається зі змісту положеннь ст.ст. 598-599, 653 ЦК України, законодавець розрізняє поняття „розірвання договору" і „припинення зобов"язання/договору". Ці поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Розірвання договору слід розглядати як один з видів припинення договору.

Відповідно до ч.2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов"язання сторін припиняються.

Таким чином, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію лише на майбутнє і не скасовує сам факт укладання та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов"язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов"язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" від 30.03.2012 року № 5 з доповленнями від 07.02.2014 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", роз"яснено, що зобов"язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК.

На теперішній час, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивачем зобов'язання за кредитним договором не виконані, існує заборгованість за кредитним договором, рахунок не закритий.

Здійснення позивачем платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитними договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє позивача від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отриманння сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК.

Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.651 ЦК України, так як не надано доказів істотного порушення кредитного договору з боку відповідача.

В зв'язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Дельта „Банк" про розірвання кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : А.В.Воробйов