АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7928/2014 Головуючий у суді першої інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач - Шкоріна О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя і просив залишити у його особистій приватній власності АДРЕСА_1 та виділити йому у власність автомобіль «Subaru Оutback». Відповідачці просив виділити у власність автомобіль «Ноnda СR-V ЕХ», а також виділити покращення, які були здійснені за рахунок спільних коштів в жилий будинок АДРЕСА_2.

В подальшому змінив свої позовні вимоги і просив в рахунок 1/2 частини незавершеного будівництвом жилого будинку №379 стягнути з відповідачки 432 055, 50 грн. компенсації, а також відступити від засади рівності часток подружжя і врахувати при поділі майна той факт, що остання без його згоди відчужила автомобіль «Ноnda СR-V ЕХ»,

В обґрунтування вимог посилався на те, що спірну квартиру він придбав за власні кошти до реєстрації шлюбу, проте свідоцтво про право власності на цю квартиру було отримано ним після реєстрації шлюбу. Інше майно придбано у шлюбі за спільні сумісні кошти подружжя.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 подала зустрічний позов, у якому просила поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_4 право власності на автомобіль «Subaru Оutback» і залишити за ним право власності на 40% АДРЕСА_1. За нею просила визнати право власності на 60% спірної квартири, оскільки у неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, а розмір виплачуваних позивачем аліментів недостатній для їх нормального розвитку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року первісний позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 за кожним.

В порядку поділу майна подружжя виділено в натурі й залишено у власності ОСОБА_4 автомобіль «Subaru Оtback», д.н. НОМЕР_6, 2009 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 різницю вартості часток у праві власності на спільне майно в сумі 32 044 грн.

У задоволенні решти вимог як первісного позову, так і зустрічного відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю одного з подружжя та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про поділ квартири скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким визнано 81/100 частину квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4

Визнано 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на 19/200 частин спірної квартири.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на 19/200 частин квартири № 373 за вказаною вище адресою.

В решті судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року рішення апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після скасування рішення ОСОБА_4 змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на квартиру, визнати право спільної часткової власності на 1 / 2 частину об»єкту незавершеного будівництва, а саме житлового будинку, гаражу, торгівельно-офісного приміщення, яке складається з житлового будинку, гаражу, торгівельно-прибудинкових конструкцій та стягнути 1 /2 частину вартості будівельних матеріалів використаних при будівництві в сумі 432055 грн, стягнути 1 / 2 частину різниці вартості між автомобілями, які були відчужені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в сумі 32044 грн., оскільки вартість автомобіля, який був відчужений ОСОБА_5 є вищою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, про поділ майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя набутого за час шлюбу виділено у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, уродженця с. Велика Димерка, Броварського району, Київськоїобласті, проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5, проживає за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати в розмірі 171 (сто сімдесят одна) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу в якій він просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна шляхом залишення в особистій власності ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, яка придбана за рахунок особистих коштів.

Стягнути з ОСОБА_5 на його користь, як грошову компенсацію 1/2 частки витрачених коштів на реконструкцію нерухомого майна, тобто вартість матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (реконструкції) житлового будинку, гаражу та торгівельно-офісного приміщення що складається з житлового буднику з мансардою та магазину літ. А-1м/с, тамбур літ. А, магазин літ.Б-1, гараж літ. Е, погріб літ. В, вбиральня літ. Д, альтанка літ. Г, огорожа 1-3, замощення 1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 у сумі 432 055,50 гривень.

Відступити від засади рівності часток подружжя, врахувавши при поділі спільного майна подружжя вартість майна, що було протиправно відчужено ОСОБА_5, а саме: автомобіль «Ноndа СR-V ЕХ» номер кузова НОМЕР_3, вартістю 198216 грн., виключивши його зі складу майна, що підлягає поділу, та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 різниці між вартістю вказаного автомобіля та автомобіля «Subaru Outback» номер кузова НОМЕР_4 реєстраційний номер НОМЕР_5, 2009 року випуску вартістю 134 128 грн. в розмірі 32044 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 посилався на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Повністю таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 червня 2004 року (т.2, а.с.15), від якого мають двох неповнолітніх дітей. Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_5, вона почала проживати з позивачем однією сім»єю з грудня 2003 року в орендованій квартирі АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.33-36).

Згідно генеральної угоди з додатками, договору уступки права вимоги, договору застави, виписки, квитанцій (т.1, а.с.6-13, 37-43) сторони для будівництва житла для своєї сім'ї уклали на ім'я ОСОБА_4 угоду по якій за рахунок сумісних коштів здійснювали платежі, які оформлялись також на ім'я позивача.

Після реєстрації шлюбу у червні 2004 року, сторони продовжувала виплачувати платежі по кредитних зобов'язань ОСОБА_4, який отримав кредитні кошти у сумі 30 000 доларів США для оплати вартості спірної квартири, що сторони не заперечували.

В період зареєстрованого шлюбу сторони за сумісні кошти придбали автомобіль «Subaru Оutback», який був зареєстрований за ОСОБА_4 і автомобіль «Ноndа СR-V ЕХ» який був зареєстрований за ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом (а.с.11) та не заперечується сторонами.

Після розірвання шлюбу між сторонами, останні за взаємною згодою вирішили, що в користуванні позивача залишається автомобіль «Subaru Оutback», а в користуванні відповідачки ОСОБА_5 - автомобіль «Ноndа СR-V ЕХ» Згідно довідки - рахунку ОСОБА_5 у вересні 2011 року без згоди позивача продала автомобіль «Ноndа СR-V ЕХ» за 198 216 грн. і витратила ці кошти на власні потреби (т.2, а.с.67). Згідно довідки-рахунку ОСОБА_4 у травні 2013 року продав автомобіль «Subaru Оutback», вартість цього автомобіля визначена сторонами у сумі 134127 грн.84 коп. (т.2 а.с.68).

Звертаючись до суду з позовом про визнання за ним права спільної часткової власності на 1 /2 частину об»єкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та стягнення грошової компенсації в сумі 432055 грн.50 коп. за будівельні матеріали, обладнання, що були використані при будівництві, ОСОБА_4 зазначив, що об»єкт незавершеного будівництва добудовувався в період з 2006 по 2010 роки, тобто під час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Оскільки вартість об»єкта незавершеного будівництва за цей час істотно збільшилася до 896767 грн. проти 32656 грн. , він має право на 1/2 частину компенсації вартості будівельних матеріалів.

Відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд першої інстанції виходив із того, що факт перебування у шлюбі не створює для майна, придбаного за час шлюбу, режим спільної часткової власності, а тому вважав відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права власності на 1/2 частку об»єкту незавершеного будівництва. Крім того суд вважав недоведеними вимоги ОСОБА_4 про стягнення вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва за період з 2006 по лютий 2010 років, оскільки доказів про те на скільки збільшилась вартість спірного об»єкту, і вартість будівельних матеріалів використаних при добудові спірного будинку за цей період останнім не надано.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні указаних позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Судом першої інстанції у цій частині на підставі досліджених судом письмових доказів правильно встановлено, що вимоги позивача є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

10 липня 1998 року ОСОБА_7 придбала будинок АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ( т.1 а.с.213-14).

Об»єктом договору купівлі-продажу є будинок дерев»яний обкладений цеглою, житловою площею 30,7 кв.м. Інвентаризаційна оцінка будинку складає 8660 грн.

За даними КП «Черкаське обласне об»єднань бюро технічної інвентаризації» дійсна вартість будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 на 12 лютого 2007 року складає 21073 грн. ( т.1 а.с.216), на 24 червня 2008 року інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд складає 738282 грн. ( т.1 а.с.231), на 27 червня 2008 року 896767 грн. ( т.1 а.с.245).

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачем та його представником не доведено факт участі ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_5 або його особистої участі у трудових або грошових затратах на добудову будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, внаслідок чого істотно збільшилася вартість нерухомого майна, належного ОСОБА_5 до шлюбу.

Доводи на спростування висновків суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення різниці у вартості автомобілів, що перебували у спільній вартості сторін в розмірі 32044 грн. підлягають відхиленню з огляду на таке.

Так, як убачається з матеріалів справи, згідно довідки виданої відділом споживчого кредитування Шевченківського відділення № 1 Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» 29 травня 2008 року ОСОБА_5 був отриманий кредит строком на 98 місяців в сумі 42500 доларів США. З наданого в суді апеляційної інстанції копії кредитного договору та договору застави вбачається, що ОСОБА_5 дійсно отримувала кредит в сумі 42500 доларів США на придбання автомобіля марки «Ноndа СR-V ЕХ» (т.3 а.с.162-168). За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту визначений 29 травня 2014 року.

На 5 січня 2010 року залишок заборгованості по кредиту становив 12150 доларів США, а станом на 12 квітня 2010 року 811,98 доларів США. Сторони припинили ведення спільного господарства з лютого 2010 року, що встановлено рішенням суду про розірвання шлюбу.

За наявності саме у ОСОБА_5 кредитних зобов»язань та відсутності доказів на підтвердження повернення залишку кредитних коштів у січні 2010 року, або їх повернення до 12 квітня 2010 року особисто ОСОБА_4 , суд першої інстанції вірного дійшов висновку, що сума коштів, яка була повернута відповідачем банку після припинення шлюбних відносин перевищує різницю вартості продажу автомобіля «Хонда» та автомобіля «Субару», половину якої просив стягнути позивач.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на частку об»єкту незавершеного будівництва, стягнення грошової компенсації вартості його частки матеріалів, обладнання використаних в процесі будівництва, та про поділ автомобілів за стягненням різниці у вартості часток дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставнам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 в частині поділу квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сім»єю з грудня 2003 року до реєстрації шлюбу, за цей час за рахунок спільних коштів сплачували кошти за спірну квартиру, всього за період з 30 березня 2004 року сторонами було сплачено 127805 грн. із загальної суми 324821 грн. Крім того, за час спільного проживання у квартирі проводились ремонтні роботи, купувалися меблі, побутова техніка тощо, з урахуванням чого вартість спірної квартири також значно збільшилась і станом на 4 жовтня 2012 року становить 1561173 грн. Врахувавши ці обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу в рівних частках.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, право власності на квартиру АДРЕСА_1, як на новостворене майно-дольова участь у будівництві, виникло у березні 2005 року ( т.1 а.с.14).

При цьому, квартира фактично придбавалась шляхом поетапного внесення грошових коштів за угодою про дольову участь у будівництві, яка була укладена ОСОБА_4 ( т.1 а.с.6-10,37-41).

З картки розрахунків до генеральної угоди про дольову участь у будівництві та копії довідки ПАТ «Позняки-Жил-Буд» № 383 від 11 березня 2011 року, оплата за спірну квартиру у загальній сумі 324821 грн. була проведена наступним чином: 47048 грн.-17.10.2003 року; 149968 грн. - 10.11.2003 року; 40000 грн.- 30.03.2004 року; 6160 грн. - 01.04.2004 року; 10780 - 13.04.2004 року;6160 - 29.04.2004 року; 3080 грн.- 13.05.2004 року; 13860 грн. - 09.06.2004 року; 15990 грн.-24.06.2004 року; 31775 грн..- 02.07.2004 грн.

Таким чином, до реєстрації шлюбу сторін ( до 5 червня 2004 року) за спірну квартиру були внесені грошові кошти у загальній сумі 263196 грн., що складає 81/100 частину від загальної вартості квартири (263196 х100 : 324821).

Із правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-148цс12 вбачається наступне.

Згідно з ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім»ї. Тоді як ст.60 СК України презюмує, що майно набуте за час шлюбу належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім»ї у період з грудня 2003 року по 5 червня 2004 року, відповідачем ОСОБА_5 та її представником у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надано.

Сам по собі підпис ОСОБА_5 на квитанціях про оплату внесків за квартиру від імені ОСОБА_4 в період з грудня 2003 року не може свідчити про ведення сторонами у цей період спільного господарства.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача в судових засіданнях не можна зробити висновки про однозначне визнання позивачем обставин, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх вимог. Зокрема, в письмових поясненнях представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 на позов ОСОБА_5 використано слово «нібито» проживала з ОСОБА_4 однією сім»єю…», що виключає можливість висновку, про визнання стороною позивача цієї обставини. Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 пояснив, що ніколи позивач не визнав факт спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2003 року по 5 червня 2004 року.

За наявності таких пояснень, та відсутності інших письмових документів, з яких можливо однозначно прийти до висновку про визнання ОСОБА_4 або його представниками факту спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету у період з грудня 2003 року по 5 червня 2004 року, суд першої інстанції помилкового дійшов висновку про визнання позивачем ОСОБА_4 факту спільного проживання його та ОСОБА_5 як подружжя без реєстрації шлюбу з грудня 2003 року до 5 червня 2004 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що поділу підлягає 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 ( 66180 грн. х100 : 324821).

Висновок суду першої інстанції про те, що вартість квартири істотно збільшилась за час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя не ґрунтується на обставинах справи, оскільки відповідач на такі обставини не посилалась, вимоги такі не заявляла.

Враховуючи наведене, при поділі 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за кожним із подружжя слід визнати право власності на 19 /200 частин спірної квартири (19/200 = 38/200 : 2 = 19/200).

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 квітня 2014 року - в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю одного з подружжя та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про поділ квартири скасувати.

Визнати 81/100 частину квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4.

Визнати 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_10.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 19 /200 частин квартири АДРЕСА_1.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право власності на 19 /200 частин квартири АДРЕСА_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: