22-ц/775/1503/2014(м)
Категорія 53 Головуючий у 1-й інстанції Кулик С.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Супрун М.Ю., Осипчук О.В.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Фаворит Автоплюс» про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення заробітної плати, компенсації за відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПП «Фаворит Автоплюс» задоволено частково.

ПП «Фаворит Автоплюс» зобов'язано видати ОСОБА_2 трудову книжку із відповідними записами щодо звільнення з роботи.

Стягнуто з ПП «Фаворит Автоплюс» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за 15-ть днів роботи в травні 2013 року в розмірі 630 грн. 85 коп., відпускні в розмірі 2523 грн. 40 коп., а всього 3154 грн. 25 коп.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено.

Стягнуто з ПП «Фаворит Автоплюс» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 грн.

Стягнуто з ПП «Фаворит Автоплюс» в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови в задоволені позову про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 грн. скасувати, ухвалити нове рішення про зобов'язання відповідача на підставі ст. 117 КЗпП України виплатити йому середній заробіток за період з дня звільнення 15 травня 2013 року по 25 червня 2014 року та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., в рахунок відшкодування судових витрат стягнути з відповідача на його користь 1300 грн.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції встановивши порушення відповідачем його трудових прав стосовно не проведення повного розрахунку при звільненні, не видачі трудової книжки, безпідставно відмовив у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Також судом не вірно визначено розмір відшкодування моральної шкоди, який не відповідає перенесеним моральним стражданням, психічній та психологічній травмі, яку він отримав внаслідок неправомірних дій відповідача.

Суд безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05 листопада 2014 року відповідач ПП «Фаворит Автоплюс» зареєстровано в м. Шахтарськ, вул. Крупської, буд. № 3/8. Засновником підприємства є ОСОБА_3, який зареєстрований і проживає: АДРЕСА_1.

У відповідності з положеннями ст. 303-1, ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності представника відповідача ПП «Фаворит Автоплюс», який про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення телефонограми засновнику підприємства ОСОБА_3, яка зареєстрована в журналі телефонограм 09 грудня 2014 року під № 9.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

У відповідності зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частинні зобов'язання видачі трудової книжки, стягнення заробітної плати та компенсації за відпустку апеляційним судом не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржується.

Судом встановлено, що з березня 2011 року по травень 2013 року позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП «Фаворит Автоплюс». З 31 липня 2011 року по 15 травня 2013 року працював директором ПП «Фаворит Автоплюс», що підтверджується копіями наказів про призначення та звільнення.

20 травня 2013 року позивачу була виплачена заробітна плата за квітень в розмірі 1261 грн. 70 коп.

Відмовляючи в задоволені позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в порядку ст.117 КЗпП України, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих вимог, оскільки не було надано відповідного розрахунку.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За положеннями ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Зі справи вбачається, що позивач був звільнений 15 травня 2013 року, цей день був для нього останнім робочим (не вихідним) днем, а тому відповідач мав з позивачем провести розрахунок в день звільнення, але не виконав вимоги закону в цій частині.

Проте встановивши, що при звільнені з позивачем не був проведений повний розрахунок і не видана трудова книжка, суд першої інстанції, разом з тим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування відповідальності за ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до вимог розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата позивача за березень 2013 року складає 1261 грн. 70 коп., фактично відпрацьовано 20 днів; заробітна плата за квітень 2013 року складає 1261 грн. 70 коп., фактично відпрацьовано 22 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 60 грн. 08 коп.

З наступного дня з дати звільнення 16 травня 2013 року по день ухвалення судом рішення 25 червня 2014 року припадає 281 робочий день. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу, заявлений позивачем, становить 16 882 грн. 48 коп. (281 р.д. х 60,08 грн.).

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в порядку ст. 309 ЦПК України в частині відмови в задоволені вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, як таке, що не ґрунтується на обставинах справи і не відповідає вимогам матеріального закону, колегія суддів ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 16 882 грн. 48 коп.

Враховуючи, що факт порушення трудових прав ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, правильним визначається рішення про відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позов та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди 300 грн., суд першої інстанції навів правове обґрунтування свого рішення, підстав для зміни рішення в зазначеній частині та збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вбачає. Посилання на спричинення діями відповідача психічної травми та погіршення здоров'я, як не доведені будь-якими доказами, колегією суддів до уваги не приймаються.

Також колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду і в частині відмови відшкодування витрат на правову допомогу. Висновок суду наведений з урахуванням вимог цивільно-процесуального закону і положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та пі час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження понесених витрат в розмірі 500 грн. позивачем надана довідка-квитанція про оплату послуг, згідно якої адвокатом надано позивачу правову допомогу - складено позовну заяву. Проте, дана довідка не містить даних витраченого часу, що унеможливлює проведення розрахунку з дотриманням вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач не навів доводів і не надав доказів, які б спростовували висновки суду.

З цих підстав не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 800 грн., понесені позивачем за складання апеляційної скарги, оскільки довідка-квитанція про оплату послуг адвоката не містить розрахунку витраченого часу.

З огляду на викладене, рішення суду в частині відмови стягнення середнього заробітку підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення вимог, а в решті, про відшкодування моральної шкоди та відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу, рішення суду підлягає залишенню без зміни. У зв'язку з чим, апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ПП «Фаворит Автоплюс» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд майнового спору в розмірі 243 грн. 60 коп. та апеляційної скарги в розмірі 121 грн. 80 коп., а всього 358 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2014 року про відмову стягнення середнього заробітку скасувати, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Фаворит Автоплюс» середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16 травня 2013 року по 25 червня 2014 року в розмірі 16 882 грн. 48 коп.

Це ж рішення в частині відшкодування моральної шкоди та відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу залишити без змін.

Стягнути з Приватного підприємства «Фаворит Автоплюс» в дохід держави судовий збір в розмірі 358 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: