Номер провадження: 22-ц/785/8023/14
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Фальчук В.П.,

при секретарі - Стадніченко А.І., Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

17.06.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і просила визнати недійсним договір дарування АДРЕСА_1, укладений 30.11.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а також скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказане вище нерухоме майно №40749 від 15.01.2013 року.

Позов обґрунтувала тим, що в період з 16.11.1985 року по 18.09.2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 В період шлюбу ними придбана квартира АДРЕСА_2, яку було оформлено на відповідача ОСОБА_3

30.11.2012 року без її згоди ОСОБА_3 подарував спірну квартиру сину ОСОБА_4 Посилаючись на те, що дарування порушує її право, як співвласника вказаного вище нерухомого майна, позивачка просила про задоволення позову (а.с.2-6).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування АДРЕСА_1, укладений 30.11.2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Скасовано запис №40749 від 15.01.2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно (а.с.45-47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, який виклав зміст рішення, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, заперечень на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду залишенню без змін.

Згідно п.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1-ої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлені і підтверджені матеріалами справи наступні обставини.

Сторони в період з 16.11.1985 по 18.09.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9).

Згідно свідоцтва про право власності №12 від 20.01.200 року ОСОБА_3 є власником АДРЕСА_1 (а.с.31).

13.11.2012 року між відповідачами - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 спірну квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи вказаний договір дарування недійсним, суд 1-ої інстанції виходив з того, що під час посвідчення оспорюваного договору ОСОБА_3 надав нотаріусу неправдиві відомості про те, що на момент придбання спірної квартири він в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах ні з ким не перебував, оскільки право власності на квартиру ним набуто 20.01.2000 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою.

Спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 і згідно договору дарування від 30.11.2012 року була відчужена ОСОБА_4 без згоди позивачки.

При вирішенні спору по суті, суд керувався вимогами ст.ст.60, 63, 65 СК України, ст. 215 ЦК України, відповідними нормами цивільно-процесуального законодавства, а також роз'ясненнями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» і в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Колегія вважає, що спір по суті судом 1-ої інстанції розглянутий правильно і підстав для скасування рішення не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про перебування сторін ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у шлюбі в період з 16.11.1985 по 18.09.2001 року, не відповідають дійсності, оскільки фактично шлюбні відносини між ними були припинені ще в жовтні 1999 року і спільне господарство з того моменту не велось, колегією до уваги не приймаються.

В матеріалах справи є копія заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2013 року, яким встановлено, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Дане рішення набрало законної сили 08.07.2013 року (а.с.10).

Крім того, з наданих до суду апеляційної інстанції відомостей головою ЖБК Івановим В.А. вбачається, що вартість спірної квартири складає 26 130,00 грн.

Членські внески за квартиру вносилися подружжям ОСОБА_3 в період з жовтня 1996 по травень 1999 року, тобто вартість квартири була виплачена колишнім подружжям ОСОБА_3 в період шлюбу (а.с.127).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що з моменту розірвання шлюбу (жовтень 1999 року) до моменту подачі позивачем своїх вимог минули всі розумні строки позовної давності, колегією також до уваги не приймаються, так як вищевказаним рішенням суду ОСОБА_2 був поновлений строк позовної давності до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (а.с.10).

Посилання в скарзі ОСОБА_4 на те, що спірна квартира кооперативна, членом якої був ОСОБА_3 і за спільні кошти батьками не набувалась, є безпідставні по вищевикладеним мотивам.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

За таких підстав, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області: Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук