Справа № 1309/5803/12 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5643/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді - Ванівського О.М.

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка М.Я.,

при секретарі: Цар М.М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор-Плюс» - Гук Ольги Олегівни на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2014 року про відстрочку виконання рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на іпотечне майно та інше,-

встановила:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2014 р. задоволено заяву ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду від 8 серпня 2012р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на іпотечне майно та інше, до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вищевказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила представник ТзОВ « ФК «Вектор Плюс» - Гук О.О..

В апеляційній скарзі представник ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» покликається на те, що оскаржувана ухвала від 24.07.2014р. не містить обґрунтованих висновків щодо наявності обставин зазначених у ч.1 ст.373 ЦПК України, що утруднюють виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Крім того, відсутнє посилання на докази, що підтверджують наявність таких виняткових обставин. Також, судом не враховано, що у разі встановлення обставин, визначених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державний виконавець зобов'язаний завершити виконавче провадження на підставі п.9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції про відстрочку виконання рішення.

Апелянт та інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів у відсутності апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2012р. (т.1 а.с.80-81), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2012р.(т.1 а.с.124), позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №1301/0408/88-052 від 18.04.2008р. у розмірі 54583,36 дол. США, що в еквівалентні становить 436257,47 грн., звернути стягнення на користь ПАТ «Сведбанк» на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом реалізації вказаного майна на публічних торгах.

06 вересня 2013 року на виконання зазначеного рішення, старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1309/5803/12 виданого 29.03.2013р. Залізничним районним судом м. Львова в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №1301/0408/88-052 від 18.04.2008р. у розмірі 54583,36 дол. США, що в еквівалентні становить 436257,47 грн., звернути стягнення на користь ПАТ «Сведбанк» на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом реалізації вказаного майна на публічних торгах(т.1 а.с.176)).

12 червня 2014 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про відстрочку виконання вище згаданого рішення суду від 8 серпня 2012 року, посилаючись на те, що примусове відчуження спірної квартири без згоди власника такої у період дії мораторію суперечитиме Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, виходив з того, що виконання рішення суду про звернення стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру, під час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є неможливим і є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Таким чином, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте всупереч вимогам ст.373 ЦПК України, заявником не наведено у заяві про відстрочку виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових, не надано жодних доказів на підтвердження складного збігу обставин чи наявності такого майнового стану, який би давав підстави для відстрочки виконання рішення суду, на що місцевим судом уваги звернуто не було.

Згідно зі ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення суду не відповідатиме принципам, закріпленим у ст. 3 ЦК України, та вимогам ст.373 ЦПК України щодо поважності причин для відстрочки виконання рішення суду.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є винятковою обставиною для відстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Аналізуючи положення ст. 373 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів приходить до висновку щодо незаконності оскаржуваної ухвали, оскільки в даному випадку відсутні обставини, які утруднюють виконання рішення суду.

При цьому, державний виконавець у разі встановлення в межах виконавчого провадження обставин визначених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зобов'язаний завершити виконавче провадження на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено, що підлягає поверненню виконавчий документ у разі наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення

Згідно п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала постановлена всупереч норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303,304,307ч.2п.2,312ч.1п.2, 313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор-Плюс» - Гук Ольги Олегівни - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2014 року про відстрочку виконання рішення - скасувати і постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення заяву ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Б.М.Гриновець

М.Я. Богонюк