ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/6108/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача Рязанової С.О.;

представника відповідача 2 ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_3), ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_4) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді нарахованої пені у розмірі 3 068 871,55 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем 1 кредитного договору, останній зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов'язань за умовами кредитного договору, між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки.

Однак, відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв'язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року солідарно стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором. Відповідачі дане рішення не виконали, в зв'язку з чим позивач звертається до суду з вимогами про стягнення заборгованості у вигляді нарахованої пені, передбаченої кредитним договором та законом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечувала, надавши при цьому заяви в яких просила зменшити суму пені за прострочення сплати кредитних коштів, застосувати строк позовної давності та зазначила щодо припинення дії договору поруки, в зв'язку з чим просила суд відмовити в задоволені позову.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 13 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-012/138/2008, відповідно до умов якого, позивач надає відповідачу грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 60 180 доларів США на строк користування до 13 травня 2023 року зі сплатою плаваючої відсоткової ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки та інші платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки визначені Додатком №1 «Графік платежів», який є невід'ємною частиною цього договору.

Крім того, судом також встановлено, що 13 травня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №SR-012/138/2008, у відповідності до умов якого, позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договори купівлі-продажу кредитного портфелю та про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором про надання споживчого кредиту № ML-012/138/2008 від 13.5.2008 року, договором поруки №SR-012/138/2008 від 13.05.2008 року та договором іпотеки № PML-012/138/2008 від 13.05.2008 року.

Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вище викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вище зазначеними договорами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

ЗАТ «ОТП Банк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, зокрема, здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 60 180 доларів США.

Позичальник - відповідач 1 скористався кредитними ресурсами та свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, як і відповідач 2 не виконав умови договору поруки, у зв'язку з чим, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» заборгованість за кредитним у розмірі 63 990, 07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2011 року становить 508 369,11 грн. та судові витрати.

Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом також встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом свої зобов'язання за кредитним договором відповідачі не виконують, як не виконують і рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року, в зв'язку з чим за відповідачами утворилась заборгованість, яка виникла по штрафних санкціях внаслідок невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно роз'яснень, що містить ч. 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі по тексту - Постанова Пленуму) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначенні цим договором строки. Позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочення. Зазначення пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 13 серпня 2014 року заборгованість відповідачів перед позивачем по пені за прострочення сплати кредитних коштів за період з 13.08.2013 року по 13.08.2014 рік становить 3 068 871,55 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що до вимог про стягнення пені має бути застосовано положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, а тому сума пені, яка підлягає стягненню становить 840 786,71 грн., яка дорівнює сумі залишку заборгованості за кредитом та суми несплачених відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо викладених у запереченнях на позовну заяву доводів про визнання договору поруки припиненим, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, що 13 травня 2008 року між сторонами було укладено договір поруки №SR-012/138/2008, у відповідності до умов якого, поручитель - відповідач 2 на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язаннями відповідача 1, які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Крім того, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як встановлено вище, відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем 1 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі - в терміни, встановленні графіком погашення кредиту. Кінцевим строком погашення кредиту є 13 травня 2023 року. Цей строк погашення заборгованості було погоджено з поручителем - відповідачем 2, що було зазначено у пункті (а) статті 2 договору поруки.

Відповідно до п. 4.1 статті 4 договору поруки, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року, що набрало законної сили, стягнуто також і з поручителя заборгованість за зазначеними кредитним договором та договором поруки, водночас поруку припиненою не визнано, а відтак відповідно до ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

Щодо застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, частиною 2 ст. 258 цього Кодексу встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів пені за невиконання вимог договору в межах встановленого цивільним законодавством строку, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача стосовно пропуску строку позовної давності, а відтак підстав для їх застосування не вбачається.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідачі не виконують належним чином взяті на себе зобов'язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у вигляді нарахованої пені у розмірі 840 786,71 грн.

У відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 654 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 250, 253, 256, 257, 514, 526, 546, 549, 551, 553, 554, 559, 599, 610, 625, 1054 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д; ) суму заборгованості за кредитним договором у вигляді нарахованої пені у розмірі 840 786,71 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.