Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5621/14 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради,-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 27.04.2010 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу донька постійно проживала з нею у будинку її батьків. Матеріальної допомоги відповідач добровільно не надавав, тому вона була вимушена звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. З моменту розпаду сім'ї відповідач не виявляє батьківської турботи про дитину, не займається її вихованням, не бачиться з нею, не цікавиться її здоров'ям, умовами життя, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що у свою чергу свідчить про ухилення батька від виконання своїх обов'язків. Крім того, на теперішній час стало питання реєстрації доньки за фактичним місцем проживання, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до відповідача щодо надання письмової згоди для реєстрації ОСОБА_5 по АДРЕСА_1. Надати згоди на реєстрацію доньки відповідач категорично відмовився за що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Таке ставлення батька до проблем дитини та свідоме нехтування батьківськими обов'язками свідчить про байдужість батька та небажання приймати участь у житті дитини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції увалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 районний суд, виходив із того, що позивачем не доведено, що ОСОБА_4 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від виховання доньки.

З таким висновком суду можна погодитись.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є матір'ю дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком цієї дитини є відповідач ОСОБА_4

27.04.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу донька постійно проживала з нею у будинку її батьків.

Згідно висновку органу опіки і піклування виконкому Бердянської міської ради від 06.10.2014 року, де проживають сторони , позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки є недоцільним ( а.с. 45-46).

Представник органу опіки та піклування в суді першої інстанції пояснив, що підстав для позбавлення відповідача батьківський прав не має, оскільки з боку ОСОБА_3 чиняться перешкоди для спілкування батька з донькою.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. п. 15, 16, 18 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позивачка у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала доказів на підтвердження свідомого нехтування батьком дитини своїми обов'язками відносно дитини або ухилення від її виховання.

Суд першої інстанції надав належну оцінку встановленим обставинам у справі, належним чином перевірив доводи та заперечення відповідача, і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5 , оскільки в суді не було встановлено, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не спростовують правильність висновків суду у відмови в позові про позбавлення батьківських прав.

За таких підстав судове рішення ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: