УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

у с т а н о в и л а:

17.09.2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою судді від 01.10.2014 року відкрито провадження у справі.

11.11.2014 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права, що належать відповідачу в юридичній особі - ПП «Боржавська ялина» у межах суми боргу у розмірі 3000000,00 грн. Вимоги заяви мотивовано тим, що існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач не виконує умови договору позики по поверненню коштів, уникає спілкування з позивачем з лютого 2014 року, його квартира закрита, двері ніхто не відчиняє.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом відомостей з ЄДР відповідач є співзасновником Приватного підприємства «Боржавська ялина» з розміром внеску до статутного фонду 2083860,00 грн.

Відповідно до положень ст. 66 ГК України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб'єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України.

Отже, грошові кошти внесені відповідачем до статутного фонду підприємства з моменту їх внесення не є власністю відповідача, а належать самому підприємству. При цьому, у відповідності до положень ст. 152 ЦПК України, на які посилається представник позивача, арешт може бути накладений виключно на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Отже, до корпоративних прав законом віднесені як майнові так і особисті немайнові права. При цьому, згідно ст. 149 ЦК України, звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів.

Даних про те, що у відповідача відсутнє інше майно в матеріалах справи немає.

Заходи до забезпечення позову не повинні призводити до фактичної неможливості господарського товариства здійснювати діяльність, а також порушення товариством чинного законодавства.

Представником позивача до заяви про забезпечення позову не було додано копії статуту підприємства, що позбавляє суд можливості перевірити якими саме майновими корпоративними правами володіє відповідач у товаристві, що не дозволяє впевнитись у тому, що забезпечення позову вказаним представником позивача шляхом не призведе до неможливості підприємства здійснювати свою діяльність та порушення підприємством чинного законодавства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя -