Номер провадження: 22-ц/785/9522/14
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Драгомерецького М.М., Панасенкова В.О.

при секретарі - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановила:

ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2005 року у сумі 11110,07 грн., стверджуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором.

Представник банку до судового засідання не з'явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, .

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та вірно послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені позивачем є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження. Також суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Так, судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

22 серпня 2005 року ОСОБА_2 отримав від ПАТ КБ "Приватбанк" кредитні кошти у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Строк дії договору сторони визначили до червня місяця 2007 року. Банк стверджує, що відповідач не повернув кредитні кошти на суму 2296,89 грн., не сплатив відсотки за користування цими грошовими коштами в сумі 10862,27 грн.

12 грудня 2006 року відносно ОСОБА_2 невстановленою особою було вчинено злочин - грабіж особистого майна. Серед викрадених речей була і кредитна картка «Універсальна». За фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_2 відкрита кримінальна справа Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (провадження по справі зупинено з підстав, визначених п.3 ст.206 КПК). Про викрадення кредитної картки відповідач сповістив банк в усному і в письмовому порядку, як то передбачено розділом 7 Умов і Правил надання банківських послуг. На своє звернення ОСОБА_2 отримав 13.03.2007 року від банку відповідь за №3188, в якій зазначено, що «службовою перевіркою виявлено факт несанкціонованого проведення транзакції на загальну суму 2296,89 грн. по кредитній картці ОСОБА_2 Банком виставлена претензія ТОВ «Таврия-В» і ПП «Таврия плюс» на відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди».

При вищевикладених обставинах суд першої інстанції правильно вважав, що позов банку не підлягає задоволенню за наступних підстав: 22.08.2005 року сторони уклали кредитний договір на умовах повернення, строковості, платності грошових коштів у сумі 10000 грн. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Банк виконав свої зобов'язання і видав невстановленій особі кредитні кошти на суму 2296,89 грн., що визнав банк у своєму листі №3188 від 13.03.2007 року.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. У заяві на видачу кредиту зазначено: строк дії кредитного ліміту - строк дії картки. Тобто, у даному випадку строк дії договору визначено до 06.07 року.

Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сторонами погоджено, що договір складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту. До суду з вимогами про стягнення заборгованості Банк звернувся 08.05.2014 року, 3-річний строк позовної давності сплив у червні місяці 2010 року. У позові питання про поновлення строків позовної давності Банк не ставив.

Постановою Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за № 14 судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, як з підстав необґрунтованості позовних вимог, так у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції усупереч наведеним роз'ясненням не врахували, що ці підстави є взаємовиключними та при вирішені позову одночасно застосовуватися не можуть.

Виходячи з наведеного, з мотивувальної частини оскарженого рішення районного суду підлягає виключенню посилання про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском трирічного строку позовної давності.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України, підставами для зміни або скасування рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що суд дійшовши обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, невірно послався ще й на пропуск трирічного строку позовної давності, тому ухвалене в справі судове рішення слід змінити виключивши з нього посилання на пропуск трирічного строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п.4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2014 року посилання про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском трирічного строку позовної давності.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

В.О.Панасенков