У х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д. Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційними скаргами Державної казначейської служби України, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 15 жовтня 2002 року було порушено кримінальну справу за фактом зловживання нею, як директором закритого акціонерного товариства «Азарія», службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, обрано їй запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1. 2 серпня 2004 року Орджонікідевським районним судом м. Запоріжжя кримінальну справу було направлено на додаткове розслідування прокурору Жовтневого району м. Запоріжжя. 23 лютого 2010 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя її було виправдано за відсутністю складу злочину. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 жовтня 2010 року вирок районного суду скасовано, справу направлено на додаткове розслідування прокурору Жовтневого району м. Запоріжжя. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2010 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2010 року, її скарга на постанову про порушення кримінальної справи відносно неї була задоволена, постанову про порушення кримінальної справи за ч. 2 ст. 364 КК України скасовано у зв'язку з відсутністю підстав для порушення кримінальної справи.

Позивачка зазначала, що вона незаконно і безпідставно була притягнута до кримінальної відповідальності та знаходилась на підписці про невиїзд з 15 жовтня 2002 року по 1 жовтня 2010 року, внаслідок арешту квартири була позбавлена можливості продати належну їй квартиру для оплати лікування її сина. Неправомірними діями органів прокуратури та досудового слідства їй також завдано моральної шкоди.

У зв'язку з цим позивачка просила суд стягнути з державного бюджету на її користь 461 549 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 млн. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Вирішено стягнути на користь ОСОБА_4 шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету кошти в сумі 113 553 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового слідства та прокуратури. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов й відшкодовуючи позивачці моральну шкоду, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що неправомірними діями органів дізнання, слідства, прокуратури і суду ОСОБА_4 завдана шкода, розмір якої визначено з урахуванням розумності, добросовісності та справедливості, а також враховано час перебування під слідством і судом.

Відмовляючи в задоволенні майнової шкоди суди вірно виходили з вимог закону та доведеності.

При цьому суди правильно застосували положення ст. 1176 ЦК України і Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта