Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/8905/13-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 25 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольська Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний цент Держгірпромнагляду України» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний цент Держгірпромнагляду України» на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13 жовтня 2014 року,-

встановила:

У вересні 2013 року Державне підприємство «Житомирський експертно-технічний цент Держгірпромнагляду України» (далі - ДП «ЖЕТЦ Держгірпромнагляду України») звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди, заподіяну підприємству порушенням покладених на неї трудових обов'язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 працювала на посаді фахівця із зв'язків з громадськістю і пресою та з нею було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Під час проведення за наказом начальника підприємства інвентаризації 07.08.2013 року виявлена недостача ввірених відповідачу товарно-матеріальних цінностей на суму 3894,63 грн., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 13 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ДП «ЖЕТЦ Держгірпромнагляду України», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що позивачем суду надані були належні докази, які підтверджують, що з ОСОБА_2 було укладеного договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та ввірено під звітність матеріальні цінності на загальну суму 35043,04 грн. Наведені обставини підтверджуються матеріальними звітами, що подавались відповідачкою особисто в бухгалтерію підприємства за погодженням із начальником ДП «ЖЕТЦ Держгірпромнагляду України».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, з урахуванням вимог ст.ст. 130, 134 КЗпП України, повинна нести повну матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, оскільки з нею був укладений договір від 08.11.2004 р. про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Разом з тим, позивачем не було надано належних доказів які б підтверджували, що товарно-матеріальні цінності, недостача яких була виявлена під час інвентаризації, взагалі були передані відповідачу. Також позивачем не доведена вина відповідача у заподіянні шкоди та наявність причинного зв'язку між винними діями ОСОБА_2 та завданою шкодою. Крім того, позивачем не був дотриманий порядок проведення інвентаризації, закріплений в договорі про повну матеріальну відповідальність.

Проте, такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 наказом від 16.04.2003 року була прийнята на посаду прес-секретаря, а з 01.08.2003 року переведена на посаду фахівця із громадськістю та пресою ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держнаглядохоронпраці України (яке в подальшому було перейменоване на ДП «ЖЕТЦ Держгірпромнагляду України»).

08 листопада 2004 року з відповідачкою було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.6). Відповідно до п.1 даного Договору, ОСОБА_2, як працівник, виконуючи роботу, безпосередньо зв'язану із збереженням матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, у зв'язку з чим зобов'язується вести облік, складати та подавати в установленому порядку товарно-матеріальні і інші звіти про рух і залишки ввірених їй матеріальних цінностей ( пп. в) п.1 Договору).

Відповідно до наказу начальника ДП «ЖЕТЦ Держгірпромнагляду України» № 200 від 07.08.2013р., у зв'язку зі звільненням відповідача, комісією підприємства була проведена інвентаризація переданих ОСОБА_2 матеріальних цінностей (а.с.20). За результатами проведеної інвентаризації складені інвентаризаційний опис та порівняльна відомість (а.с.24-28). Зі змісту вищевказаних документів вбачається, що при інвентаризації виявлено, що відповідно до даних бухгалтерського обліку станом на 07 серпня 2013 року за матеріально-відповідальною особою - відповідачем ОСОБА_2 рахується необоротних матеріальних активів на суму 35043,04 грн. та виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, а саме : цифрового фотоапарату «Olumpus», цифрової камери «Canon Power Shot A590 IS 8MP», диктофона, флеш пам'яті USB2.0, двох акумуляторів «Varta Profes Sional Accu NC», мікрофона «SONY F-V 120», сумки «LOWEPRO», карти пам'яті «TRNSCEND SDХС 64 GB», двох акумуляторів «Duraccel HR6BLN02*10», терміналу «Nokia 101», на загальну суму 3894,63 грн.

07 серпня 2013 року ОСОБА_2 було звільнено з посади фахівця з громадськістю та пресою за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.22).

Рішенням Богунського райсуду м.Житомира від 28.04.2014р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24.06.2014р., відповідачку ОСОБА_2 поновлено на роботі з 08.07.2013 року та стягнуто з ДП «ЖЕТЦ Держгірпромнагляду України» на її користь 35963,16 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5000,00 грн. моральної шкоди (а.с.97-108).

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (далі - Перелік №447/24), який не підлягає розширеному тлумаченню.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 р. № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

У справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працювала у ДП «ЖЕТЦ Держгірпромнагляду України» на посаді фахівця із громадськістю та пресою. Проте дана посада не внесена до згаданого вище Переліку.

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в зазначеному Переліку не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Таким чином, у справі відсутні підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності у зв'язку з укладенням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ( п.1 ст.134 КЗпП України).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Підставами позову є фактичні обставини, що мають місце і наведені у заяві, а предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. До початку розгляду справи по суті позивач має право змінити підставу або предмет позову (ст.37 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи, що під час розгляду справи суд розглядає справи в межах заявлених вимог, позивачем підстави позову не змінювались, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, призвели до ухвалення незаконного рішення, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний цент Держгірпромнагляду України» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13 жовтня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення.

У задоволенні позову Державного підприємств «Житомирський експертно-технічний цент Держгірпромнагляду України» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :