Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5725/14 Головуючий у 1 інстанції: Руденко Л.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 22» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2009 року з ОСОБА_3 на його користь стягнуто грошові кошти: аванс в сумі 10000 грн., судові витрати по сплаті держмита в розмірі 100 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 15 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Рішення набуло чинності 12.08.2009р.

Тривалий час ОСОБА_3 без поважних причин, знаючи про наявність судового рішення та маючи реальну можливість його виконати, умисно ухилявся від його виконання.

Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2012 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Позивача було визнано потерпілим та цивільним позивачем по даній кримінальній справі, але при розгляді кримінальної справи його цивільний позов було залишено без розгляду.

Вважає, що неправомірними діями відповідача, а саме умисним невиконанням рішення суду, йому заподіяна моральна шкода у розмірі 8500 грн., яка полягає в наступному: він страждає від безсоння, відчуває психоемоціональну напругу, почуття розпачі, порушено звичайний уклад життя, змушений не однократно звертатись за юридичною допомогою, не має можливості вільно розпоряджатися присудженими йому грошовими коштами, невиконання рішення суду принижує його людську гідність.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 8500 грн. та судові витрати.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що при постановленні обвинувального вироку відносно нього суд дійшов висновку, що невиконання ним рішення суду від 21 квітня 2009 року не спричинило потерпілому ОСОБА_4 моральної шкоди, докази на підтвердження спричинення моральної шкоди в матеріалах справи відсутні. На підставі зазначеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3 та його представник надіслали до суди заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності.

ОСОБА_4 та його представнику повістки вручені 12.12.2014 р.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди ОСОБА_4 і наявність підстав для покладання на відповідача обов'язку її відшкодувати за викладених у рішення обставинах ґрунтуються на зібраних у справі доказах і узгоджуються з нормами матеріального права.

У відповідності до вимог ст. ст. 212-214, 215 ЦПК України у судовому рішенні наведено правове обґрунтування щодо вини, протиправності дій ОСОБА_3 у завданні шкоди ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду є безпідставними.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України,

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків та, водночас, передбачає виконання судових рішень.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що обов'язкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто грошові кошти: аванс в сумі 10000 грн., судові витрати по сплаті держмита в розмірі 100 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 15 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Рішення набуло чинності 12.08.2009р.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки було ухвалено судове рішення по справі, яким задоволені вимоги ОСОБА_4. про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3, ОСОБА_4 мав «законні сподівання», які можуть розглядатися як «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

За невиконання рішення Слав'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2009 року відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 382 КК України та вироком Славянського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2012 року його визнано винним в скоєнні даного злочину та засуджено. Вирок набрав законної сили ( а.с.13-21).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вини та умисного невиконання рішення є безпідставними.

За положеннями ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідальність за ст. 382 КК України наступає лише за умисне невиконання рішення суду. Наявність в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, і доведеність вини підтверджується вироком суду.

Отже, судом правильно встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_3 заподіяна моральна шкода ОСОБА_4, яка полягає у душевних стражданнях через порушення його законних прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вироком суду встановлено, що не доведено заподіяння моральної шкоди ОСОБА_4, не може бути прийнято до уваги, оскільки під час розгляду справи у порядку кримінального провадження цивільний позов про відшкодування моральної шкоди було залишено без розгляду.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував характер та обсяг моральних страждань, засади розумності, виваженості та справедливості.

Доводів щодо визначеного судом розміру моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

У відповідності до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: