Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/5367/14 Головуючий у 1 інстанції: Петунін І.В.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів Панкеєва О.В.,

Мануйлова Ю.С.,

При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, в якому зазначала, що вона з відповідачем перебувала у дружніх відносинах і у січні 2011р. відповідач попросила її узяти кредити в банках та передати гроші їй для початку власного бізнесу, оскільки особисто їй в наданні кредитів відмовляють, тому що вона не має постійного доходу (заробітної плати або пенсії), в той час як вона отримує пенсію за віком.

Протягом січня-червня 2011р. позивачем були взяті в різних банках в кредит грошові кошти в загальній сумі 37660 грн. і ці гроші були передані відповідачу, яка зобов'язалася виконати всі зобов'язання по кредитним договорам. Таким чином позивач вважала, що між нею та відповідачем був укладений договір позики на загальну суму 37660 грн. На підтвердження укладеного договору позики, відповідач видала їй розписку 30.08.2011р.

У встановлені договором строки відповідач борг їй не повернула, платежі за кредитами в банках не сплачувала, внаслідок чого банки почали їй дзвонити та надсилати листи про необхідність сплати боргів. Невиконання взятих на себе зобов'язань відповідач пояснила тим, що організація власного бізнесу у неї не вдалася та погашати борг вона не має фінансової можливості. Вона неодноразово зверталася до відповідача за поверненням боргу, однак кожен раз отримувала відмову. Вона вимушена була звернутися за допомогою до правоохоронних органів, однак постановою № 227 від 07.02.2012р. дільничного інспектора Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області Ришковим І.В., у порушенні кримінальної справи відносно відповідача було відмовлено за відсутністю в її діях складу злочину і їй роз'яснено право звернутися з позовом до суду.

У зв'язку з вищезазначеним позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 37660 грн., 3% річних у сумі 3201,10 грн. та судові витрати.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2014 року позов залишено без задоволення.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав..

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції у разі недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності строків пред"явлення вимог про повернення позики,суд помилково виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини саме щодо виконання умов договору позики.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог іна підставі доказів сторін. При цьому особа, яка бере участь у справі. розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення суми за договором позики, в підтвердження укладення якого надала розписку від 30.03.2011 року, з якої слідує, що ОСОБА_3 зобов"язується виплатити ОСОБА_4 кредити: від 24.01.2011, від 05.02.2011, від 08.02.2011, від 18.04.2011, від 10.06.2011 в загальній сумі - 37 660 грн., які були передані відповідачу позивачем.

За ч.I ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, у відповідності до вимоги названого закону відповідач повинен видати позивачеві розписку про позичені гроші.

Проте із змісту розписки від 30.03.2011 року не слідує, що грошові кошти позивачем передавалися відповідачу у борг, а тому така розписка не підтверджує укладення сторонами договору позики, за правовою природою якої виникає зобов"язання повернення отриманих у борг грошових коштів.

Враховуючи наведене, судова колегія змінює рішення суду у цій справі в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, яким є недоведеність обставин виникнення між сторонами правовідносин щодо виконання умов договору позики.

Керуючись ст.,ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2014 року у цій справі змінити в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: