Справа №443/1192/14-ц
Провадження № 2/443/542/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Цюмрака М.Д.,

при секретарі Шальвіра І.І.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Жидачеві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментов на повнолітню дитину, що продовжує навчання та стягнення додаткових витрат на сина, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментов на повнолітню дитину, що продовжує навчання та стягнення додаткових витрат на сина, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Жидачівського районного суду від 14 травня 2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, однак їх син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з позивачкою.

До розірвання шлюбу з відповідачем та після його розірвання, позивачка не зверталася з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, оскільки сама могла забезпечити сина, який проживав разом з нею, навчався у школі, харчувався вдома, однак після того як син з 01.09.2013 року поступив на навчання на юридичний факультет Львівського національного університету ім.І.Франка, то позивачка вже сама не може справитися з витратами, які йдуть на навчання сина, його харчування, на проїзд до місця навчання і назад, оплата за житло та ін., тому вона вирішила заявити даний позов, щоб нарівні з нею у часть у матеріальних витратах брав і відповідач, а тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на дорослого сина, який продовжує навчання.

Крім того, відповідно до ст.199 СК України, вказує в позовній заяві позивачка, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідач, вказує в позовній заяві ОСОБА_2, має постійне місце роботи, оскільки працює у Жидачівській ЦРЛ, має регулярний дохід, тому вона вважає, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно в її користь аліменти на утримання сина, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв"язку з тим, що син навчається на платній формі навчання, тому відповідно до п.4.1 двохстороннього договору №2704с-13, укладеного між Львівським Національним університетом ім.Ів.Франка та ОСОБА_4 (сином), розмір плати за надання освітньої послуги становить 87 872 грн. і замовник зобов"язаний вносити плату посеместрово до його початку у розмірі 10 тис.984 грн. тобто за один рік 21 968 грн.

У зв"язку з тим, що син сторін навчається на платній формі, що не передбачає забезпечення його гуртожитком, а місце постійного проживання розташоване від місця навчання за 60 км, тому позивачка змушена була, для забезпечення його житлом, укласти договір майнового найму, тобто найняла сину квартиру у м.Львові, за яку платить 1 тис. грн.в місяць. Крім того, відповідно до умов даного договору, позивачка зобов"язана сплачувати у встановлені терміни платежі за користування електроенергією, газо та водопостачання, кабельним телебаченням та плата за сміття, квартиру, що становить щомісячно 300 грн., але так як син проживає у даній квартирі із ще одним студентом, то такі витрати вони сплачують пополовині, тобто доля сина становить 150 грн.щомісячно.

Крім того, для харчування, проїзду сина із м.Львова до м.Жидачева та назад, позивачка витрачає 2 тис. грн.щомісячно.

Таким чином загальна сума додаткових витрат, що викликані навчанням сина і понесені позивачкою складає 55 498 грн., з яких 21 968 грн. оплата за навчання, 12 тис. грн. - оплата за найм квартири, 1900 грн._ оплата за комунальні послуги, 20 тис. грн.- проїзд з дому до місця навчання і назад та витрати на харчування сина.

Крім того, вказала в позовній заяві позивачка, вона особисто витратила 15 тис. грн. на репетиторів, щоб підготовити сина для здачі зовнішнього незалежного оцінювання в 11-му класі та за підготовку до вступу до університету.

В позовній заяві ОСОБА_2 вказала, що відповідно до ст.185 ч.2 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачка просить зобов"язати відповідача профінансувати додаткові витрати на навчання сина у частині сплати за навчання наперед у сумі 43 936 грн., що складає половину усіх вимтрат по оплаті за навчання, а решту витрат просить стягувати після їх фактичного понесення постійно.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свої вимоги, викладені в позовній заяві, повністю підтримала.

Ні відповідач ОСОБА_3, ні його представник ОСОБА_5 в жодне судове засідання не з"явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, тому суд, керуючись ст.224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.

Представник відповідача подав до суду заперечення на позов, в якому вказав, що вважає позовні вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають у зв"язку з тим, що відповідач жодним чином не ухилявся від сплати коштів на утримання сина і намагався йому завжди допомагати матеріально(передавав продукти харчування та гроші).

Крім того в запереченні представник відповідача ОСОБА_5 вказав, що за результатами здачі зовнішнього незалежного тестування син відповідача отримав можливість навчатися в Одеській юридичній академії з повним забезпеченням за рахунок коштів державного бюджету, для цього у нього було і відповідне скерування з органів прокуратури, однак позивачка з незрозумілих відповідачеві причин та обставин, вирішила направити сина на навчання у Львівський національний університет ім.Ів.Франка на платну форму навчання та з необхідністю самостійного забезпечення житлом, що відповідно й потягнуло додаткові витрати в значній сумі.

Представник відповідача в запереченні вказав, що витрати позивачки в розмірі 20 тис. грн. для харчування, проїзду сина від місця проживання до місця навчання, за вказаний період, жодними доказами не підтверджені, як не підтверджені й витрати позивачки на репетирорів у сумі 15 тис. грн. Крім того він вказав, що відсутні докази про оплату комунальних послуг на загальну суму 1800 грн., а щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 43 936 грн., що складає половину суми витрат по оплаті навчання сина відповідно до договору № 2704с-13, як 1/2 вартості за наступні роки навчання, то дана вимога є завчасною, оскільки вона може бути стягнена лише після фактичної її сплати за навчання сина.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, оголосивши письмове заперечення на позов, дослідивши письмові докази, дав їм оцінку і вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких міркувань.

Згідно рішення суду від 14.05.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, а неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір"ю.

Згідно довідки № 2333 від 25.06.2014 року, виданої юридичним факультетом за підписом декана Бойко А.М. та секретарем ОСОБА_11, ОСОБА_4 є студеном першого курсу денного відділення юридичного факультету Львівського національного університету ім.Івана Франка. Навчається на платній формі навчання.

З двостороннього договору № 2704с-13 про підготовку фахавців з вищою освітою за освітньо-кваліфікаційним рівнем-бакалавр, укладеного між Львівським національним університетом імені Івана Франка та ОСОБА_4 вбачається, що виконавець бере на себе зобов"язання за кошти замовника здійснити підготовку за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за напрямом правознавство денної форми навчання юридичного факультету.

Розмір плати встановлюється за весь термін навчання освітньої послуги і не може змінюватися. Загальна вартість освітньої послуги становить 87872 грн. Замовник вносить плату за перший семестр навчання до 25 серпня 2013 року у розмірі 10984 грн. За кожний наступний семестр плата вноситься до його початку, згідно з встановленим розміром.

Отже, за рік навчання сина на юридичному факультеті позивачка сплатила 21968 грн., а тому просить половину цих витрат стягнути в її користь з відповідача, тобто 10 984 грн.

Оскільки син сторін не забезпечений гуртожитком, тому позивачка змушена була найняти йому житло.

Згідно договору майнового найму від 16 серпня 2013 року власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_10 здала в найм дану квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за 2000 грн. щомісячно, тобто кожен з них сплачує щомісячно за проживання у даній квартирі по 1 тис. грн. За рік позивачка сплатила 12 тис. грн.за проживання сина у найнятому житлі, а тому просить стягнути з відповідача половину від цієї суми, тобто 6 тис. грн.

Крім того, що позивачка найняла житло для сина, за яке сплачує наймодавцеві одну тисячу грн. щомісячно, вона згідно Договору майнового найму ( п.4 пп.5) зобов"язалася у встановлені терміни сплачувати плату за користування сином електроенергію, газо та водопостачанням, телефонним зв"язком, кабельним телебаченням та за користування Internet. За все це, як пояснила позивачка, вона щомісячно сплачує 180 грн., що за один рік становить 1800 грн., а тому вона просить стягнути з відповідача у свою користь половину цих витрат, що становить 900 грн.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача в її користь понесені нею витрати на проїзд сина із м.Жидачева до м.Львова, тобто до місця навчання та назад, а також витрати на харчування, що разом становить 2 тис. грн. щомісячно, що за один рік становить 20 тис. грн., тобто стягнути з відповідача половину даної суми - 10 тис. грн.

Із долученого квитка за проїзд із м.Жидачева до м.Львова вбачається, що проїзд в одну сторону становить 25 грн., тобто до Львова і назад - 50 грн. З пояснення позивачки вбачається, що син кожного тижня після закінчення навчання приїжджає додому і якщо взяти в середньому 4 тижні в місяць, то позивачка витрачає на проїзд сина 200 грн., а протягом року -2400 грн., з яких половину просить стягнути з відповідача, тобто 1200 грн.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача витрати, які вона понесла на харчування сина, а також 15 тис. грн., які вона потратила на репетиторів, які готували сина до вступу у ВУЗ, однак жодного доказу про такі витрати вона суду не пред"явила, а тому такі вимоги суд не може задоволити.

Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з пояснення позивачки та долучених до справи письмових доказів, син сторін ОСОБА_4 навчається на юридичному факультеті Львівського національного університету ім.Івана Франка на платній основі.

Так як син проживає з позивачкою, тому вона, як мати, сама понесла всі витрати, пов"язані із здобуттям сином вищої освіти - навчанням сина на першому курсі юридичного факультету.

Оскільки син має батька, який не проживає із сім"єю, тому батько згідно ст.199 Сімейного кодесу України зобов"язаний утримувати сина до досягнення ним двадцяти трьох років за умови, що син навчається і за умови, що батько може надавати матеріальну допомогу.

Згідно довідки Жидачівської центральної районної лікарні відповідач ОСОБА_3 працює у даній медичній установі, де займає посаду лікаря- стоматолога, тобто має постійне місце праці та регулярний дохід, тому суд вважає, що відповідач має можливість надавати синові допомогу.

Крім аліментів, відповідач зобов"язаний нести на рівні з позивачкою і додаткові витрати у зв"язку із здобуванням сином вищої освіти, тобто навчання на юридичному факультеті.

Суд вважає, що позивачка не зуміла довести в судовому засіданні понесені нею витрати в сумі 15 тис.грн.на підготовку сина для здачі зовнішнього незалежного оцінювання та вступу до вищого навчального закладу (репетиторство), оскільки не вказала хто саме готував сина до ЗНО, по яких дисциплінах та за яку оплату, тобто не пред"явила суду доказів понесених нею витрат в сумі 15 тис.грн.

Крім того позивачка не довела суду які саме витрати вона понесла на харчування сина, тому і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Позивачка просила суд зобов"язати відповідача профінансувати додаткові витратина перед за навчання сина.

Згідно ч.2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед, однак суд вважає, що такі витрати повинні покриватися відповідачем після їх фактичного понесення позивачкою, адже син сторін закінчив тільки перший курс і невідомо чи захоче він продовжувати навчання у даному ВУЗі. Якщо продовжуватиме навчання, то позивачка має право на звернення з таким позовм до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, ст.ст.185, 199, 200 Сімейного кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, які викликані особливими обставинами (навчанням сина-студента на першому курсі юридичного факультету), які понесла позивачка, в сумі 19 084 грн., а також витрати за надання юридичною допомоги в сумі 700 грн., а всього 19 748 грн. /дев"ятнадцять тисяч сімсот сорок вісім +грн./.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з часу його оголошення, а відповідачем в цей же термін з часу отримання його копії.

Головуючий - суддя М.Д.Цюмрак.

ПРИМІТКА: оригінал рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.