ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2673/11
Провадження № 2/362/2269/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2014 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковбеля М.М.,

при секретарі Сілецькій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2011 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2484, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 70 500,00 гривень, зі сплатою 15% річних строком до 11 лютого 2018 року. Крім того в забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №5643.

На думку позивача, позичальник ОСОБА_3В умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 7 лютого 2011 року за кредитним договором №2484 від 11 лютого 2008 року наявна заборгованість в розмірі 112 303,15 гривень, а тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року позов ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено та звернуто стягнення на нерухоме майно, що було передано ОСОБА_1 в іпотеку іпотечним договором №5643 від 11 лютого 2008 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня вищезазначене рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції не враховано та не досліджено наданого позивачем розрахунку, не перевірено дотримання позивачем загального строку позовної давності для предявлення вимоги про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

11 листопада 2014 року позивач збільшив свої позовні вимоги та просив в рахунок заборгованості, яка становить 207 178,28 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився,надіславши до суду заперечення, де просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, справу просив слухати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2484, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 70 500,00 гривень, зі сплатою 15% річних строком до 11 лютого 2018 року(а.с. 7-12).

11 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №2484 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №5643 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №103, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,111 га з цільовим призначенням ведення садівництва, що знаходиться на території Погребівської сільської ради у СТ «Юпітер» Васильківського району Київської області (а.с. 13-17).

07 травня 2008 року ВАТ «Державний ощадний банк України» надіслав ОСОБА_2 лист-вимогу №1431, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що якщо ОСОБА_2 не погасить заборгованість в повному обсязі до 07.06.2008 року, банк буде змушений вжити заходів щодо реалізації предмету застави шляхом вчинення напису нотаріусу через виконавчу службу або звернення до суду (а.с 29).

Крім того, 07 травня 2008 року ВАТ «Державний ощадний банк України» надіслав ОСОБА_1 лист-вимогу №1432, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що якщо ОСОБА_2 не погасить заборгованість в повному обсязі до 07.06.2008 року, банк буде змушений вжити заходів щодо реалізації предмету застави шляхом вчинення напису нотаріусу через виконавчу службу або звернення до суду (а.с. 30).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором 2484 від 11 лютого 2008 року заборгованість складає 207 178,28 гривень.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Статтею 256 ЦК України, визначено поняття позовної давності, згідно якою це строк, у межах чкого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до суду 02 листопада 2011 року, при цьому позивачем надано копії листів від 07 травня 2008 року адресованих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі у строк до 07 червня 2008 року, у разі невиконання такої вимоги, банк зазначив про звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або звернення до суду (а.с.29, 30), вбачається, що позивач дізнався про порушення відповідачем його обов'язків перед кредитором за виконання кредитного договору 07 червня 2008 року, а тому строк позовної давності сплинув 07 червня 2011 року.

Що стосується посилань позивача на те, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки він 03 грудня 2008 року звертався до ОСОБА_2 з листом-вимогою, не знаходять свого підтвердження, оскільки предметом спору є звернення стягнення на предмет іпотеки, а доказів, що банк звертався 03 грудня 2008 року з відповідною вимогою до іпотекодавця, позивачем не надано.

Крім того, судом взято до уваги, що позивачем не встановлено дійсного розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню на користь банку, оскільки строк позовної давності, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України (а саме один рік) за вимогу про стягнення сплати пені сплинув

Враховуючи, що строк , в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки сплинув 07 червня 2011 року та відповідач. просив застосувати сплив позовної давності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 256-257, 260-261, 267, 509, 526, 530, 611, 612, 1054 ЦК України , ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 224-233,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Ковбель