АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

9 грудня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської станції швидкої медичної допомоги, Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигори Анатолія Васильовича та директора Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва Вершигори Анатолія Васильовича про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Київської міської станції швидкої медичної допомоги, Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигори Анатолія Васильовича та директора Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва Вершигори Анатолія Васильовича про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на безпідставність висновків суду про те, що позивач працював на посаді Лікаря станції швидкої медичної допомоги, а не на посаді Лікаря -кардіолога станції швидкої медичної допомоги, і що для цих різних посад діє одна Посадова інструкція Лікаря станції швидкої медичної допомоги, і що позивач був ознайомлений під розпис із вказаною посадовою інструкцією. Є помилковим висновок суд про те, що для позивача є обов*язковими для виконання положення Протоколу надання медичної допомоги хворим із фібриляцією (тріпотінням) передсердь, Локального протоколу надання медичної допомоги хворим з фібриляцією та тріпотінням, які не є обов*язковими для лікаря -кардіолога.Відповідачем не був дотриманий місячний строк накладення дисциплінарного стягнення за порушення 30.09.2013 р. згідно наказу від 06.11.2013 р. № 77/1. Оскаржуваний наказ № 77/1 від 06.11.2013 р. в порушення вимог ст.. 104 ЦК України підписаний не уповноваженою особою - Головним лікарем Виршигорою А.В., замість Голови комісії з припинення, яким призначено того ж Вершигору А.В. Є помилковим висновок суду,що позивач навмисно не надав особисто медичну допомогу за залишився в машині швидкої, чим самоусунувся від виконання своїх професійних обов*язків, не врахувавши, що за станом здоров*я був позбавлений можливості особисто обслужити виклик,що свідчить про відсутність його вини і не порушення вимог законодавства пр. працю. Щодо наказу про звільнення від 25.11.2013 р., то дисциплінарне стягнення до позивач у вигляді звільнення застосовано із порушенням вимог ст. 265 КЗпП України, не встановлена вина позивача у затримці виїзду машини швидкої допомоги на виклик, і він також підписаний не уповноваженою особою. З огляду на викладене, суд безпідставно відмовив у відшкодуванні на користь позивача завданої моральної шкоди.

В суді апеляційної інстанції представники апелянта підтримали подану скаргу, із викладених в ній підстав, представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Наказом Головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигори A.B. від 06.11.2013 року № 77/1 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення - оголошено догану за грубе порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадових обов'язків, а саме, порушення 30.09.2013 року під час виконання виклику № 1225 вимог Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з фібриляцією (тріпотінням) передсердь, затв. Наказом МОЗ України від 30.07.2006 року № 436 "Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю кардіологія", Локального протоколу надання медичної допомоги хворим з фібриляцією та тріпотінням передсердь, що є складовою затверджених Головним лікарем "Локальних протоколів надання медичної допомоги на до госпітальному етапі Київської міської станції швидкої медичної допомоги", в порушення п.п. 1.1., 1.7., 2.2., 2.3., 2.10., 2.16, ч. 2 п.п. 2.23, 2.38 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, що призвело до неналежного надання екстреної медичної допомоги пацієнту та спричинило важкі наслідки (т. 3 а. с. 56).

Згідно ч. І ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

За змістом вказаної норми права, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни, яке не обов'язково повинно призвести до настання будь-яких шкідливих наслідків, достатнім є лише фіксування самого факту порушення. При цьому, необхідною умовою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є встановлення вини працівника.

Встановлено, що 30.09.2013 року до Київської міської станції швидкої медичної допомоги поступив виклик № 1225 в лікарню № 7 відділення терапія щодо пацієнта ОСОБА_8 з попереднім діагнозом позагоспітальна правобічна нижньодольова пневмонія, на який прибула бригада лікаря ОСОБА_3 у складі фельдшера ОСОБА_9 водія ОСОБА_18. Як зазначено в карті виїзду тип виїзду - перевезення хворого (т. 3 а. с. 60).

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров'я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне кування.

Частиною другою статті 33 вказано Закону встановлено, що медична допомога за видами поділяється на екстрену, первинну, вторинну (спеціалізовану), третинну (високоспеціалізовану), паліативну, медичну реабілітацію.

Згідно Тимчасової інструкції про порядок переведення пацієнтів у інші медичні заклади системи ГУОЗ та МЗ (Додаток 5 до Наказу ГУМОЗ та МЗ від 26.03.2009 року № 96), заявка для направлення бригади швидкої медичної допомоги для переведення пацієнта надається відповідальному черговому відділу госпіталізації Київської міської станції швидкої медичної допомоги та медицини катастроф. Переведення пацієнта без погодження між медичними закладами здійснюється у випадку, зокрема, якщо пацієнт звернувся самостійно або був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги в приймальне відділення та підлягає госпіталізації в спеціалізоване відділення, яке відсутнє в даній лікарні, а стан пацієнта дозволяє транспортування (т. 1 а. с. 223).

Оскільки у Клінічній міській лікарні № 7 відсутні відділення кардіології та реанімації, вказаний заклад звернувся до Київської міської станції швидкої медичної допомоги з заявою про введення пацієнта.

Згідно п. 2.16 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, при необхідності екстреної госпіталізації, в тому числі і через відділ госпіталізації, лікар повинен організувати транспортування пацієнта в медичний заклад, своєчасно повідомивши про це диспетчера підстанції.

Однак лікар ОСОБА_3, прибувши на виклик о 16 год. 10 хв. при стабільному стані хворого ОСОБА_8, замість його транспортування в інший медичний заклад, почав надавати медичну допомогу, але в подальшому стан пацієнта почав погіршуватися і він помер від інфаркту міокарда, як вказано у висновку експерта від 01.10.2013 року № 2822 (т. З а. с. 116-117).

16.10.2013 року на адресу Київської міської станції швидкої медичної допомоги надійшов лист Головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 7 від 03.10.2013 року № 582 з проханням оцінити роботу лікаря ОСОБА_3, оскільки непрофесійний підхід до лікування останнім призвів до смерті хворого (т. 1 а. с. 208-209).

Наказом Головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги ВершигориA.B. від 21.10.2013 року № 79 було створено комісію службового розгляду випадку смерті пацієнта ОСОБА_8 в присутності бригади ШМД при виконанні виклику 30.09.2013 року лікарем ОСОБА_3, зі строком виконання до 24.10.2013 року.

За наслідками службового розслідування Київською міською станцією швидкої медичної допомоги було складено Акт комісійного розгляду по факту смерті гр. ОСОБА_8 (т. 4 а. с. 68, 69).

Згідно протоколу № 14 засідання контрольно-експертної комісії від 24.10.2013 року, на яке було запрошено лікаря ОСОБА_3 та фельдшера ОСОБА_9, комісія вирішила, що при виконанні виклику 30.09.2013 року № 1225 до пацієнта ОСОБА_8 лікар ОСОБА_3 діяв всупереч клінічному протоколу надання медичної допомоги хворим з фібриляцією (тріпотінням) передсердь, наказу МОЗ країни від 03.07.2006 року № 436 "Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю кардіологія" та всупереч локальному протоколу "Фібриляція та тріпотіння передсердь", "Локальних протоколів надання медичної допомоги на до госпітальному етапі Київської міської станції швидкої медичної допомоги". Мало місце неналежне виконання лікарем ОСОБА_11 професійних обов'язків, що спричинило важкі наслідки (т. 1 а. с. 210-214).

Наказом МОЗ України від 03.07.2006 року № 436 затверджено Правила надання медичної Вимоги хворим із фібриляцією (тріпотінням) передсердь, а наказом Головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигори A.B. затверджено Локальні протоколи надання медичної допомоги на до госпітальному етапі Київської міської станції швидкої медичної допомоги (т. 3. а. с. 76, 77-80, 81-84).

Згідно ст. 14-1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я є додержання стандартів медичної допомоги (медичних стандартів) клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, є обов*язковим для всіх закладів охорони здоров'я, а також для фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність з медичної практики. Клінічний протокол це уніфікований документ, який визначає вимоги до діагностичних, лікувальних, профілактичних та реабілітаційних методів надання медичної допомоги та їх послідовність.

Відповідно до п. 2.10 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, лікар зобов'язаний проводити обстеження пацієнта і надавати йому медичну допомогу відповідно до затверджених діагностично- лікувальних протоколів (стандартів).

В ході розгляду справи встановлено, що з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Київської міської станції швидкої медичної допомоги позивач був ознайомлений під розпис 08.07.2013 року (т. 1 а. с. 167), а з Посадовою інструкцією лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги - 21.01.2013 року (т. 1 а. с. 71), що спростовує твердження позивача про не ознайомлення з цими документами.

Суд обгрунтовано звернув увагу на те, що Посадова інструкція лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги була розроблена і поширювалась як на лікарів швидкої та невідкладної медичної допомоги гак і на лікарів-кардіологів швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, оскільки в роботі всі вони виконують одні і ті ж самі функції, мають однакові права та обов'язки.

Ця обставина також підтверджується наказом Київської міської станції швидкої медичної допомоги, № 110/1 від 29.12.2010 року, у п. 4 якого встановлено, що лікарі-кардіологи станції швидкої та невідкладної медичної допомоги і лікарі-невропатологи станції швидкої та невідкладної медичної допомоги керуються в своїй роботі Посадовою інструкцією лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги.

Таким чином, лікарі зобов'язані дотримуватись вказаних протоколів, в тому числі і Локального протоколу надання медичної допомоги на до госпітальному етапі Київської міської станції швидкої медичної допомоги.

Суд правильно відхилив доводи позивача про те, що Локальний протокол затверджено з порушенням Методики розробки та впровадження медичних стандартів (уніфікованих клінічних протоколів) медичної допомоги на засадах доказової медицини, і тому він не підлягає обов'язковому виконанню, оскільки вказаний протокол не скасований і є чинним, а відповідно і обов'язковим до виконання.

Суд також обґрунтовано зазначив, що у наданому позивачем Додатку до листа МОЗ України від 22.04.2014 року № 3.18-53/369/11087 зазначається, що Протокол надання медичної допомоги з фібриляцією (тріпотінням) передсердь, затв. наказом МОЗ України від 03.07.2006 року № 436 "Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю кардіологія" не є уніфікованим клінічним протоколом медичної допомоги в розумінні Методики розробки та впровадження медичних стандартів (уніфікованих клінічних протоколів) медичної допомоги на засадах доказової медицини, однак Методика набрала чинності в грудні 2012 року, а вказаний протокол затверджено у 2006 році, і тому він є чинним та підлягає застосуванню (т. 4 а. с. 64).

Послання позивача на те, що під час здійснення виклику із збору анамнезу йому не було надано для ознайомлення і врахування черговим лікарем Київської міської клінічної лікарні № 7 анамнез симптомів ОСОБА_8, з якими останній поступив та лікувався, у зв'язку із чим ОСОБА_3 був позбавлений можливості врахувати анамнез симптомів ОСОБА_8 зафіксованих лікарями цієї лікарні, спростовуються матеріалами, з яких вбачається, що прибувши на місце виклику, позивач одержав у медичних працівників Київської міської клінічної лікарні № 7 направлення на перевезення ОСОБА_8, в якому письмово був зазначений анамнез паціента, а також рентгенограму грудної клітини.

Доводи апелянта про те, що для позивача (лікаря - кардіолога), не є обов*язковими для дотримання в процесі виконання трудових обов*язків положень Протоколу надання медичної допомоги хворим із фібриляцією (тріпотінням) передсердь, затв. Наказом МОЗ від 03.07.2006 р. № 436, та Локального протоколу надання медичної допомоги хворим з фібриляцією та тріпотінням, є безпідставними, оскільки апелянт не зазначає інший нормативний акт, яким передбачений порядок надання такої медичної допомоги хворим лікарями - кардіологами. Крім того, підставою для притягнення позивач до дисциплінарної відповідальності були не тільки не виконання положень вказаних нормативних актів, але й порушення восьми пунктів Посадової інструкції, яка як зазначалося вище є єдиною для усіх лікарів станції швидкої та невідкладної медичної допомоги .

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

На виконання вказаної норми у позивача були відібрані пояснення, що спростовує доводи позивача, що власник не вимагав від нього пояснень з приводу смерті пацієнта (т. 1 а. с. 220).

Враховуючи наведене, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності,згідно наказу від 6 листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з в його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При вирішенні питання щодо строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд виходив із того, що його проступок було виявлено 24.10.2013 року за наслідками засідання контрольно-експертної комісії від 24.10.2013 року, а про можливість наявності в діях позивача ознак проступку Київській міській станції швидкої медичної допомоги стало відомо з листа Головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 7 від 03.10.2013 року № 582, який надійшов на адресу станції 16.10.2013 року, а тому дисциплінарне стягнення накладено на позивача у передбачений законодавством строк.

Такий висновок є правильним, і доводи апеляційної скарги в цій частині його не спростовують

В ході розгляду справи встановлено, що наказом Головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигори А.В. від 18.11.2013 року № 82 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення - оголошено догану за грубе порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та службових обов'язків, а саме, порушення 31.10.2013 року під час виконання виклику № 1097 п.п. 1.1, 1,1.8, 1.9, 2.2., 2.З., 2.10, 2.16, 2.29, 2.38 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, порушення Інструкції заповнення форми первинної медичної облікової документації 11 О/о "Карта виїзду швидкої медичної допомоги", затв. наказом МОЗ України від 17.11.2010 року № 999 "Про затвердження форм звітності та медичної облікової документації служб швидкої та невідкладної медичної допомоги України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.02.2011 року за 151/188889), що призвело до неналежного надання екстреної медичної допомоги пацієнту (т. 1 а. с. 198-199).

Підставою для оголошення догани стало те, що 31.10.2013 року до Київської міської станції швидкої медичної допомоги поступив виклик № 1097 ОСОБА_12 щодо пацієнта - дитини три тижні, на який було направлено бригаду лікаря ОСОБА_3 у складі фельдшерів ОСОБА_13 і ОСОБА_14, та водія ОСОБА_19. Як зазначено в карті виїзду виклик поступив о 15 год. 48 хв., а бригада виїхала на виклик о 16 год. 15 хв. (т. 3 а. с. 223).

Згідно п. 2.8 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, при надходженні виклику, лікар повинен особисто отримати його у диспетчера підстанції, уточнити адресу, привід до виїзду і виїхати не пізніше 2-х хвилин з моменту отримання виклику. При неможливості виїхати на виклик негайно повідомити про це диспетчера.

Як з*ясувалося, затримка виїзду сталась внаслідок того, що позивач сперечався з диспетчером 14 підстанції ОСОБА_15 щодо необхідності його виїзду, пояснюючи останньому, що він є лікарем- кардіологом. а не педіатром, про що диспетчер зазначив у своїй пояснювальній записці (т. 2 а. с. 193).

31.10.2013 року позивач написав доповідну записку щодо даного виклику з проханням провести службове розслідування (т. 3 а. с. 225).

З наданих фельдшерами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в ході службового розслідування пояснень вбачається, що прибувши за адресою виклику № 1097, ОСОБА_3 у квартиру не піднявся, залишившись у санітарному автомобілі. Виклик № 1097 обслуговували фельдшери ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які самостійно оглянули дитину і госпіталізували в нейрохірургічне відділення Київської міської клінічної лікарні № 7, а ОСОБА_3 під час виконання виклику № 1097 спав у салоні санітарного автомобіля і його розбудили після того як бригада вернулася на підстанцію (т. 3 а. с. 226, 227).

Відповідно до п. 1.4. Посадової інструкції фельдшера (сестри медичної) Київської міської станції швидкої медичної допомоги, фельдшер підпорядковується в оперативній роботі фельдшеру- диспетчеру і старшому черговому лікарю оперативного відділу Станції, працюючи у складі лікарської бригади швидкої медичної допомоги, фельдшер підпорядковується лікарю - керівнику цієї бригади.

Згідно п. 2.12. Посадової інструкції фельдшера (сестри медичної) Київської міської станції швидкої медичної допомоги, працюючи, у складі лікарської бригади фельдшер забезпечує якісне та своєчасне виконання призначених лікарем інструментальних обстежень, медичних процедур та маніпуляцій в ході надання екстреної медичної допомоги пацієнтам на до госпітальному етапі.

З аналізу викладених норм випливає, що фельдшери, які працюють у складі лікарської бригади, не мають права самостійно, без лікарського нагляду та відповідних призначень лікаря надавати медичну допомогу, призначати медичні процедури та маніпуляції, тощо.

Згідно п. 1.9 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, лікар працює згідно з затвердженим рафіком роботи без права сну.

Відповідно до п. 2.29 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, лікар зобов'язаний повідомляти старшого чергового лікаря оперативного відділу Станції про надзвичайні події.

Позивач, як керівник бригади, за допомогою наявних засобів зв'язку (мобільний термінал бригади) негайно не доповів фельдшеру-диспетчеру підстанції № 14 та старшому лікарю оперативного відділу про те, що бригада, прибувши на виклик, не може працювати як лікарська та об'єктивні причини такого порушення в роботі. Про такі обставини не доповіли старшому лікарю оперативного відділу і фельдшери ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Про ці обставини зазначено також і у пояснювальній диспетчера 14 підстанції ОСОБА_15

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2013 року на пропозицію завідуючої 14 підстанції ОСОБА_16 залишити роботу для проходження лікування, позивач категорично відмовився, про що зазначив у заяві від 28.10.2013 року (т. 2 а. с. 191).

В ході розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 58, 59 України, на підтвердження того, що 31.10.2013 року у нього були проблеми із здоров'ям, які б перешкоджали йому належним чином виконувати свої обов*язки лікаря, у зв*язку зі чим суд дійшов правильного висновку про самоусунення позивача під час виконання виклику № 1097 31.10.2013 року від виконання своїх професійних обов'язків.

Крім того, згідно п. 2 та п. 46.13 Інструкції щодо заповнення форми первинної медичної облікової документації 110/о "Карта виїзду швидкої медичної допомоги", затв. наказом МОЗ України 17.11.2010 року № 999 "Про затвердження форм звітності та медичної облікової документації служб швидкої та невідкладної медичної допомоги України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.02.2011 року за № 151/188889, карта заповнюється керівником бригади швидкої медичної допомоги державною мовою на кожний виїзд та на кожного пацієнта, яком була надана медична допомога; достовірність інформації, внесеної в карту, керівник бригади ШМД завіряє підписом.

Проте, карта виїзду за викликом № 1097 від 31.10.2013 року була заповнена фельдшером ОСОБА_13

За наслідками проведеного службового розслідування за доповідною запискою лікаря ОСОБА_3, завідуючою 14 підстанції ОСОБА_16 було написано доповідну записку на ім'я Головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигори А.В. з проханням винести догану лікарю ОСОБА_3 за порушення Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги (т. 2 а.с. 196).

Оскільки позивач свідомо порушив Посадову інструкцію лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, його правомірно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

ЗгідноАкту від 20.11.2013 року № 76, позивач від підпису про ознайомлення з наказом 18.11.2013 року № 82 відмовився (т. 2 а. с. 200).

Наказом Головного лікаря Київської міської станції швидкої медичної допомоги ВершигориА.В. від 25.11.2013 року № 85 ОСОБА_3, лікаря підстанції швидкої медичної допомоги № 14 звільнено з займаної посади з 25.11.2013 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом наведеної норми права, підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків. Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, є працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Якщо вказаний строк не сплив, а дисциплінарне чи громадське стягнення не зняте достроково, повторне порушення трудової дисципліни працівником дає можливість власнику або уповноваженому ним органу для звільнення працівника за п. З ст. 40 КЗпП України, і обов*язково за наявності вини працівника.

Встановлено, що 05.11.2013 року старшим лікарем оперативного відділу ОСОБА_17 виявлено порушення оперативної роботи Київської міської станції швидкої медичної допомоги, а саме, спеціалізована кардіологічно-реанімаційна бригада підстанції швидкої медичної допомоги № 14 порушила встановлений норматив прибуття на екстрений виклик № 1043, який був зареєстрований о 14 д. 47 хв. з приводу «невнятная речь, слабость», що зафіксовано у карті виїзду (т.1 а.с. - 174).

Бригада підстанції швидкої медичної допомоги № 14 працювала під керівництвом лікаря ОСОБА_3, який без поважних причин на шість хвилин затримав виїзд бригади на отриманий ним виклик. З письмових пояснень. Позивача від 05.11.2013 року, наданих в порядку ст. 149 КЗпП України, видно, що він вживав заходи для з'ясування погодження виклику одразу після його надходження (о 14 год. 47 хв.), а також доукомплектування спеціалізованої кардіологічно- реанімаційної бригади.

Проте, замість виїзду на виклик не пізніше 2-х хвилин з моменту отримання виклику, як того вимагає законодавство, він почав сперечатись з фельдшером-диспетчером підстанції з приводу доукомплектування бригада (в ній був відсутній один із фельдшерів).

Позивач заперечував, що виклик був екстреним.

Судом встановлено, що прибувши на виклик позивач встановив пацієнту діагноз - гостре порушення мозкового кровообігу (тобто - інсульт). Виконуючи виклик, позивач прийняв рішення про необхідність екстреної госпіталізації пацієнта та доставив його в неврологічне відділення Київської міської клінічної лікарні № 7, про що зазначено у карті виїзду, яка власноручно була заповнена позивачем.

В позиції 16, карти виїзду швидкої медичної допомоги № 1043, позивач особисто зазначив, що тип виїзду за діагнозом: раптове захворювання.

Згідно ст. 1 Закону України "Про екстрену медичну допомогу", невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров'я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров'ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин.

Відповідно до ч. 2 п. 5 Правил виклику бригади швидкої медичної допомоги у м. Києві, затв. рішенням Київської міської ради від 17.06.2010 року № 974/4412 першочергово здійснюються виклики в громадські місця, на вулицю, підприємства, установи, учбові заклади. Виклики в приватні помешкання виконуються в міру їх надходження.

Як зазначено позивачем в карті виїзду швидкої медичної допомоги № 1043, пацієнт знаходився не в помешканні, а на вулиці в машині, мала приглушену свідомість, порушення мовлення, і тому виїзд бригади швидкої медичної допомоги повинен був бути першочерговим та своєчасним з метою мінімізації наслідків впливу невідкладного стану на життя та здоров'я людини.

Відповідно до Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2012 року № 1119, «Критерії розподілу звернень залежно від стану пацієнта на екстрені та не екстрені», диспетчер оперативно-диспетчерської служби центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф направляє до пацієнта бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги невідкладно після отримання звернення, що належить до категорії екстрених.

Згідно Постанови КМУ від 21.11.2012 року № 1119 "Про норматив прибуття бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги на місце події", норматив прибуття бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги на місце події за зверненнями, що належать до категорії екстрених, становлять у містах - 10 хвилин з моменту надходження звернення.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про екстрену медичну допомогу", особи, винні у порушенні положень Закону України "Про екстрену медичну допомогу", у порядку, встановленому законом, несуть дисциплінарну, адміністративну, кримінальну або цивільно-правову відповідальність за несвоєчасне надання екстреної медичної допомоги або створення перешкод у її наданні.

Як визначено у п. 9 "Типового положення про бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги", затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2012 року № 1114, зареєстровані та передані бригадам швидкої медичної допомоги виклики не потребують жодних погоджень, натомість потребують негайного виконання.

При цьому, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що позивач з 08 год. 00 хв. 05.11.2013 року працював у незмінному складі бригади та щодо складу бригади питань у нього не виникало.

Згідно карти виїзду позивач виїхав на виклик о 14 год. 55 хв., а прибув на місце події о 15 год. 13 хв., тобто бригада швидкої медичної допомоги прибула на місце події через 26 хв. з моменту надходження звернення.

Як визначено у п. 2.3 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, лікар зобов'язаний належно та своєчасно виконувати всі розпорядчо-нормативні документи, які стосуються його роботи.

Згідно п. 2.8 вказаної Посадової інструкції при надходженні виклику, лікар повинен особисто отримати його у диспетчера підстанції, уточнити адресу, привід до виїзду і виїхати не пізніше 2-х хвилин з моменту отримання виклику. При неможливості виїхати на виклик негайно повідомити про це диспетчера.

Відповідно до п. 2.38 Посадової інструкції лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, лікар зобов'язаний належно та своєчасно виконувати накази, розпорядження головного лікаря Станції, правила внутрішнього удового розпорядку Станції, вимоги інших нормативних документі, що регламентують його діяльність.

Таким чином, лікарем ОСОБА_3 без поважних причин були порушені покладені на нього Посадовою інструкцією лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги, обов'язки, що призвело до безпідставної затримки виїзду бригади швидкої медичної допомоги під час виконання виклику № 1043 05.11.2013 року та, відповідно, порушення встановленого десятихвилинного нормативу прибуття бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги на місце події, порушення оперативної роботи закладу охорони здоров'я та своєчасного надання екстреної медичної допомоги.

На підставі наведеного суд зробив висновок про систематичне не виконання позивачем покладених на нього обов'язків, і правомірне звільнення з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Визнаючи звільнення позивача обґрунтованим, судом враховано, що за час роботи на Київській міській станції швидкої медичної допомоги з 06.08.1982 року, він неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, про що свідчать наявні в матеріалах справи накази про оголошення доган та зняття надбавок.

Доводів позивача, про що він також зазначає і в апеляційній скарзі, стосовно його звільнення не уповноваженою посадовою особою, то суд правильно виходив із того, і з цим погоджується колегія судів, що відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Дисциплінарні стягнення застосовано Головним лікарем Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигорою Анатолієм Васильовичем, якому чинним законодавством надано право прийняття на роботу

Рішенням Київської міської ради від 21.02.2013 року № 25/9082 вирішено реорганізувати, шляхом злиття Київську міську станцію швидкої медичної допомоги, Київський міський центр екстреної медичної допомоги служби медицини катастроф та створити на їх майновій базі Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва та віднести його до сфери управління Департаменту охорони здоров'я, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Встановлено, що Центр є правонаступником усіх прав і обов'язків реорганізованих закладів.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.04.2013 року № 603 створено комісію з реорганізації Київської міської станції швидкої медичної допомоги та Київського міського центру екстреної медичної допомоги служби медицини катастроф шляхом злиття та створення на їх майновій базі Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва та затверджено її склад. Головою комісії є головний лікар Київської міської станції швидкої медичної допомоги Вершигора A.B.

Оскільки головний лікар Київської міської станції швидкої медичної допомоги ВершигораA.B. одночасно був головою комісії з реорганізації, то він мав право накладати дисциплінарні стягнення на позивача.

Як визначено у ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 10 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника їм уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Оскільки у листі від 21.11.2013 року № 9 Первинна профспілкова організація Станції швидкої дачної допомоги м. Києва повідомила, що позивач не є членом профспілкової організації, виборного органу первинної профспілкової організації не потрібна (т. т. 2 а. с. 208). Протилежного апелянтом в ході розгляду справи підтверджено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при звільнені позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпп України були дотримані норм чинного законодавства, які встановлюють порядок звільнення працівника за вказаною статтею.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то оскільки судом не було встановлено порушень передбаченого законодавством порядку при звільнені позивача, то правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи апелянта стосовно того, що позивача було звільнено з посади Лікаря станції швидкої медичної допомоги, яку він в дійсності не займав, а працював на посаді Лікаря -кардіолога станції швидкої медичної допомоги, і що це різні посади не спростовують висновків суду, оскільки як зазналося вище, звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливо у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та за умови що до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

В ході розгляду справи було встановлено, що позивачем не виконувалися покладені на нього посадові обов*язки, тобто було встановлені факти систематичного їх не виконання, а також встановлений факт застосування заходів дисциплінарного стягнення за трудове порушення, яке стало підставою для звільнення.

Крім того, в суд апеляційної інстанції представником відповідача було надано наказ від 14 січня 2014 року № 2 за підписом Голови комісії з реорганізації Київської міської станції швидкої допомоги Вершигори А.В., яким були внесені зміни в наказ від 25 листопада 2013 року № 85 «Про звільнення лікаря підстанції швидкої медичної допомоги № 14 ОСОБА_3» такого змісту, - у п. 1 слова «лікаря підстанції швидкої медичної допомоги № 14» замінити на - «лікаря -кардіолога підстанції швидкої медичної допомоги №14».

З наведеного випливає, що відповідачі не заперечували проти того, що позивач на дату звільнення працював на посаді лікаря -кардіолога підстанції швидкої медичної допомоги №14, але визнання цієї обставини не спростовує висновків суду по суті заявлених вимог.

Таким чином, суд першої інстанції повно з*ясував обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам, висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовуються і на законність ухваленого рішення не впливають, у зв*язку із чим підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись» ст. 303, 307, 308, 313 -315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: