МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20.10.2014 року Справа № 370/2404/14-ц

Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Тандира О.В., при секретарі Приходько О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про зняття арешту з майна, -
ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся із вказаним позовом до суду, в якому просив зняти арешт з автомобіля марки «VOLKSWAGEN Passat 2.0», державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, кузов №WVWZZZ31ZPE137091, номер двигуна 2Е298620, накладений Відділом державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23.10.2013р. у справі №370/2036/13-ц за позивачем було визнано право власності на транспортний засіб - автомобіль марки «VOLKSWAGEN Passat 2.0», державний номер AI 1875 AI, 1993 року випуску, кузов №WVWZZZ31ZPE137091.
В той же час рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23.10.2013р. у справі №370/2036/13-ц було встановлено, що 13.01.2008р. між позивачем та третьою особою у справі ОСОБА_2, було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, тому позивач став власником спірного автомобіля ще 13.01.2008 року - більш ніж за три роки до накладення на нього арешту згідно постанови відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області від 25.10.2011р.
Накладання арешту на належний позивачеві автомобіль суттєво обмежує його право власності на вказане майно, а тому на підставі ст.ст. 391, 392 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, і звернувся до суду із вказаним позовом.
Згідно письмової заяви представника позивача, останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а також розглядати справу без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач та третя особа у судове засідання представників не направили, правом заперечити проти позову відповідач не скористалися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у звязку із чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23.10.2013р., у справі №370/2036/13-ц було встановлено, що 13.01.2008 р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю марки «VOLKSWAGEN Passat 2.0», державний номер AI 1875 AI, 1993 року випуску, кузов №WVWZZZ31ZPE137091, визнано за ОСОБА_1 право власності на вказаний транспортний засіб.

Під час звернення до Центру надання послуг, пов'язаних з використання автотранспортних засобів з обслуговування Бородянського та Макарівського районів щодо перереєстрації вказаного автомобіля на ім'я позивача, він дізнався, що належний йому транспортний засіб знаходиться в арешті та перебуває в розшуку згідно постанови відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області від 25.10.2011р. №3190 (згідно довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використання автотранспортних засобів з обслуговування Бородянського та Макарівського районів від 21.02.2014р. №231), на підставі постанови від 25.10.2011р., відповідно до якої було накладено арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN Passat 2.0», державний номер AI 1875 AI, 1993 року випуску в рамках виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_2 44023,00 грн.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведені вище норми статей 391, 392 Цивільного кодексу України кореспондуються з положенням статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Належність позивачеві спірного автомобіля на праві власності встановлено рішенням Макарівського районного суду від 23.10.2013р., повторному доказуванню дана обставина не підлягає. З огляду на вказане, захист порушеного права власності позивача може бути забезпечено шляхом зняття арешту із належного йому автомобіля.

Оскільки майно, на яке накладено арешт, а саме спірний автомобіль, належить позивачеві, а не боржникові, позовні вимоги позивача про зняття з нього арешту підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 283,65 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з автомобіля марки «VOLKSWAGEN Passat 2.0», державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, кузов №WVWZZZ31ZPE137091, номер двигуна 2Е298620, накладений Відділом державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області на підставі постанови від 25.10.2011 року.

Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Головуючий О.В.Тандир