Справа № 448/1162/13 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/783/3001/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Мостиська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення порушених прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення порушених прав, шляхом визнання недійсним права власності на житловий будинок та проведення перебудови самочинного будівництва і приведення його у відповідність до існуючих будівельних норм і правил з дотриманням встановлених відстаней до існуючих на її земельній ділянці господарських споруд.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1, і поряд з нею проживає відповідач ОСОБА_5

У 2003 році ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2, було проведено реконструкцію частини колишнього адмінбудинку ТзОВ «Долина» під житловий будинок. Тоді ж ОСОБА_5 на земельній ділянці площею біля 0,07 га за цією ж адресою, поруч із своїм будинком, звів гараж на два автомобілі з надбудовою, в якій поселився його тесть ОСОБА_6 з дружиною, та зареєстрував вказану споруду як житловий будинок, незважаючи на те, що вказана споруда була зведена прямо на межі трьох ділянок, дві з яких належать сусіднім землекористувачам, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_7, з істотними порушеннями державних будівельних норм, так як не були враховані відстані до господарських споруд, які на той час були розміщені на сусідніх ділянках. В подальшому, в 2009 році ОСОБА_5, без погодження із сусідами, без виготовлення будівельної документації, без дозволу на початок будівельних робіт, почав добудову зазначеного вище житлового будинку по лінії межі між їхніми земельними ділянками, та звів на межі ділянок будівлю висотою 10 метрів, дах якої на 0,6 м. виступає над її земельною ділянкою, чим спричинив їй додаткові незручності, оскільки вказана споруда повністю закрила простір з північно-західної частини її ділянки та кидає тінь на її будинок та прибудинкову територію.

Зазначає, що вона у 2012 році, після виготовлення необхідних дозвільних документів, зокрема будівельного паспорту та повідомлення про початок будівельних робіт, розпочала роботи з реконструкції існуючих споруд - погребу під літню кухню з добудовою гаражу по АДРЕСА_1, проте відповідачем чиняться їй перешкоди у реалізації її законних прав у проведенні даної реконструкції.

З огляду на наведене просить суд визнати недійсним право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 а та зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, шляхом проведення відповідної перебудови свого самочинного будівництва та приведення його у відповідність до існуючих будівельних норм і правил з дотриманням встановлених відстаней до існуючих на ділянці за адресою АДРЕСА_1 господарських споруд.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Мостиська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення порушених прав - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також має місце неповне з»ясування обставин справи, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки сфальсифікованим документам, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення такої з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає даним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, проживають по сусідству та є власниками суміжних земельних ділянок, які розташовані в АДРЕСА_1.

Позивачу ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим номером № 2698 від 26.12.2003 року (т.2 а.с.84), укладеного між ТзОВ «Електрол» та ОСОБА_4, належить двохквартирний житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2464977 від 29.12.2003 року (т.1 а.с.135).

За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №513047 від 07.11.2006 року (т.1 а.с.6).

Відповідач ОСОБА_5, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004 року (т.1 а.с.122), є власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 загальною площею 80,8 кв.м., житлова площа 22,7 кв.м. Згідно даного свідоцтва, будинок А-2 складається з однієї житлової кімнати, кухні, санвузла, комірки, коридору та 2-х гаражів.

Для обслуговування вказаного індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд, закріплена земельна ділянка, площею 0,0733 га, що належить ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003року (т.1 а.с.123).

Окрім того, на даній земельній ділянці знаходиться квартира АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири від 23.09.2002 року (т.1 а.с.105), укладеного між ПАФ «Теодор» та відповідачем.

Як вбачається з будівельного паспорта ОСОБА_5 (т.1 а.с.93-106), останній здійснив будівництво вищевказаного спірного житлового будинку на власній земельній ділянці у 2003 році.

При цьому, даний будинок був зведений шляхом реконструкції (надбудови) двох гаражів, які були розташовані на даній земельній ділянці на межі суміжних земельних ділянок гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_7

Між тим встановлено, що рішенням сесії Мостиської міської ради №20 від 10.07.2003 року (т.1 а.с.94) ОСОБА_5 надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження по вибору земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по АДРЕСА_2.

Рішенням сесії Мостиської міської ради № 2 від 12.09.2003 року (т.1 а.с.101) ОСОБА_5 затверджено матеріали попереднього погодження по вибору земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по АДРЕСА_2, та надано дозвіл на виготовлення будівельного паспорта та проекту відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по АДРЕСА_2. На підставі даного рішення ОСОБА_5 виготовлено будівельний паспорт під будівництво індивідуального житлового будинку.

Рішенням сесії Мостиської міської ради № 89 від 04.11.2003 року (т.1 а.с.158) ОСОБА_5 затверджено будівельний паспорт під будівництво індивідуального житлового будинку з двома гаражами по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.93-106).

При цьому, згідно Проекту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.103), відстань від проектуючого житлового будинку до межі сусідньої земельної ділянки становить 1,0 м.

Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради № 69 від 31.03.2004 року (т.1 а.с.160) оформлено право власності на індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 в цілому. Загальна площа - 80,8 кв.м., житлова площа - 22,7 кв.м., площа забудови - 53 кв.м. На підставі даного рішення, Мостиським РБТІ проведено реєстрацію права власності на житловий будинок та видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004 року (т.1 а.с.122).

Всі вище перелічені рішення ніким не оспорювались і на даний час є чинними. Відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів ( проведено будівництво), і суб»єкти цих правовідносин (відповідач ОСОБА_5.) заперечує проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпали свою дію фактом їхнього виконання.

Із матеріалів справи також вбачається, що в подальшому, у 2009 році, ОСОБА_5 на своїй земельній ділянці площею 0,0733 га, в межах земельної ділянки, здійснив самовільну прибудову до зазначеного житлового будинку по АДРЕСА_2, по межі земельної ділянки позивача ОСОБА_4

За даними технічного паспорту, виготовленого Мостиським РБТІ від 18.03.2013 року № 273 (т.1 а.с.119-121) прибудова до будинку двохповерхова будівля простої архітектурної форми, з внутрішніми приміщеннями загальною площею 89,5 кв.м., а саме: коридор зі сходами, житлова кімната 32,8 кв.м., житлова кімната 14,0 кв.м., житлова кімната 18,5 кв.м. В цілому загальна площа житлового будинку з прибудовою становить 168,5 кв.м.

Згідно акту постійної депутатської комісії Мостиської міської ради від 23.05.2012 року (т.1 а.с.28) в даний час житлова будівля ОСОБА_5 по АДРЕСА_2, не відповідає затвердженому будівельному паспорту. Вказаний житловий будинок збудований на межі земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Згідно повідомлення ПП «Проектно-виробнича фірма «Земельно-Ресурсний центр» № 109 від 18.07.2013 року (т.1 а.с.32) межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідають зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №513047.

Із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області № 7/В-6-5075 від 22.08.2013 року (т.1 а.с.81) відомо, що за результатами перевірки проведеної 21.08.2013року Інспекцією ДАБК у Львівській області складено акт перевірки від 21.08.2013 року №19/11-ф, протокол про адміністративне правопорушення від 21.08.2013 року №19/4-ф та припис від 21.08.2013року № 19/4-ф, яким гр. ОСОБА_5 зобов'язано у 90-денний термін провести перебудову реконструйованого житлового будинку з добудовою по АДРЕСА_2 Львівської області у відповідність до поверхового плану будинку, зазначеного у технічному паспорті, виданого Мостиським РБТІ від 26.02.2004 року (т.1 а.с.152,153).

Із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області № 7/13-6-8611 від 27.12.2013 року (т.2 а.с.82) відомо, що вимоги вищевказаного припису ОСОБА_5 не виконано.

Інспекцією вживаються заходи впливу згідно чинного законодавства щодо примусового виконання вимог припису від 21.08.2013 року № 19/4-ф у судовому порядку.

В той же час судом встановлено, що 22.07.2010 року позивач ОСОБА_4 звернулася в Мостиську міську раду із заявою про надання дозволу на проведення реконструкції гаражу та погребу на власній земельній ділянці по АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради № 192 від 23.07.2010 р.(т.1 а.с.11) надано дозвіл позивачу ОСОБА_4 на проведення реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу за цією адресою та зобов'язано виготовити та затвердити проект такої реконструкції.

Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради № 97 від 29.04.2011 року (т.1 а.с.22) ОСОБА_4 затверджено проект реконструкції приміщення погребу з добудовою гаражу під літню кухню по АДРЕСА_1.

Згідно з повідомленням про початок виконання будівельних робіт від 03.07.2012., яке зареєстроване в Інспекції ДАБК 04.07.2012р. за № ЛВ 9 (т.1 а.с.23), позивачем розпочаті будівельні роботи по реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу по АДРЕСА_1.

Як відомо із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області №7/13-6-4565 від 01.08.2013 року (т.1 а.с.118), на підставі звернення ОСОБА_5 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 05.07.2013 року проведено перевірку дотримання ОСОБА_4 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил.

Перевіркою встановлено, що позивачем розпочато виконання будівельних робіт з реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу з порушенням проекту забудови земельної ділянки вказаного у будівельному паспорті та вимог п. 3.24, п. 3.25 та п. 3.25а ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та без врахування існуючого житлового будинку ОСОБА_5 Так, всупереч проекту реконструкції, орієнтовна відстань реконструйованого приміщення до межі земельної ділянки ОСОБА_5 становить від 0,19 м. до 0,90 м. В той час як згідно будівельного паспорта така становить 1,0 м.

За результатами перевірки складено акт № 19/6-ф від 05.07.2013 року (т.1 а.с.199, 200) та винесено припис від 05.07.2013 року № 19/2-ф (т.1 а.с.201,202), яким позивача ОСОБА_4 зобов'язано негайно зупинити, з моменту отримання припису, виконання будівельних робіт з реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу по АДРЕСА_1 до моменту підтвердження чи спростування рішення органу містобудування та архітектури Мостиської районної державної адміністрації та КП «Мостиське АПБ» щодо будівельного паспорта № б/н від 24.03.2011р. з врахуванням вимог п.3.24, п.3.25 та п.3.25а ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та з врахуванням існуючого житлового будинку гр. ОСОБА_5

Із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області №7/13-6-4565 від 01.08.2013року (т.1 а.с.118), також відомо, що вимоги припису позивачем не виконано - виконання будівельних робіт з реконструкції не зупинено.

Позивач ОСОБА_4 стверджує, що внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_5 державних будівельних норм порушується її право у користуванні належною їй земельною ділянкою та житловим будинком, у зв'язку із чим вона звернулася до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно керувався положеннями статті 319 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Проте, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту його порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, у своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_4, з метою захисту своїх прав та інтересів, просить, зокрема, визнати недійсним право власності ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою вул.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позовні вимоги не уточнялись, вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 545998 від 05.04.2004 року (т.1 а.с.122) та рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради № 69 від 31.03.2004 року (т.1 а.с.160), на підставі якого оформлено право власності на житловий будинок та видано дане свідоцтво не заявлялась. Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що за загальним правилом визнання недійсним документа, що посвідчує право власності, без визнання недійсним у встановленому порядку рішення, на підставі якого видано цей правовстановлюючий документ, є неможливим.

Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа, має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних інтересів у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Відповідно, не можна визнавати за правилами недійсності правочинів недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів власне і належить право власності на майно.

За таких умов, ухвалення рішення про визнання недійсним права власності на майно без визнання недійсним рішення, на підставі якого видано свідоцтво, та за відсутності позовних вимог до органу, який прийняв таке рішення є порушенням норм закону.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок відповідача задоволенню не підлягають.

Крім того, пунктом 3.24 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотриманні санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі та гаражі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього, або у вигляді окремої будівлі.

Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок (п. 3.25* ДБН 360-92).

Доводи позивача, щодо порушення ОСОБА_5 вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» при проведенні будівництва житлового будинку на межі земельної ділянки позивача ОСОБА_8, що підтверджується копією акту постійної депутатської комісії Мостиської міської ради від 23.05.2012 року (т.1 а.с.28), а також листом Інспекції ДАБК у Львівській області № 7/В-6-5075 від 22.08.2013року (т.1 а.с.81), суд першої інстанції прийняв до уваги, однак вірно зазначив, що такі не підтверджують факту порушення її прав ОСОБА_5 внаслідок будівництва вказаного житлового будинку та оформлення права власності на такий. Крім того, такі доводи не спростовують також допущених позивачем ОСОБА_4 порушень вимог законодавства, що визначають порядок забудови земельних ділянок, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що питання відхилення при виконанні будівельних робіт від будівельного паспорта та порушення в результаті цього вимог Державних будівельних норм та правил України, зокрема недотримання нормативної відстані забудови до сусідньої земельної ділянки, відноситься до компетенції Інспекції ДАБК у Львівській області.

Щодо покликання позивача ОСОБА_4 на те, що відповідачем ОСОБА_5 здійснено прибудову до спірного житлового будинку самовільно, без отримання належних на це документів та дозволів, внаслідок чого таке будівництво є самочинним, то суд першої інстанції вірно покликався на приписи ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, відповідно до якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17.02.2011 року право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Пунктом 22 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

У п. 23, 24, 25 цієї постанови вказано наступне. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Встановлено, що Інспекція ДАБК у Львівській області чи Мостиська міська рада не подавали позову до ОСОБА_5 щодо самовільного будівництва.

Також, згідно висновку експертного дослідження № 2606 від 15.07.2013 року (т.1 а.с.62-68) прибудова до будинку по АДРЕСА_3 відповідає вимогам державних будівельних норм, а саме ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Роботи з улаштування прибудови виконані з дотриманням державних будівельних норм та правил і будинок перебуває у стані, що дозволяє його нормальну експлуатацію. Згідно дослідницької частини даного експертного дослідження, експертом встановлено, що дах прибудови запроектовано та виконано з організованим водостоком, що відповідає вимогам п.2.17 ДБН В.2.2-15-2005. Відстань від прибудови до іншого житлового будинку, який розташовано на ділянці по АДРЕСА_4, складає 8 м., що задовольняє вимоги 3.25* ДБН 360-92**. Прибудова розміщена з відступом від червоної лінії АДРЕСА_1 на відстані 9,40 м., що задовольняє вимоги п.3.32 ДБН 360-92** та інше.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні покликається й на те, що в провадженні Мостиського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа ЄУН 448/1093/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_4, Мостиська міська рада Львівської області, орган державної реєстрації прав Мостиського РУЮ Львівської області, про визнання права власності на добудову до будинку за адресою АДРЕСА_2 в м. Мостиська Львівської області, тобто на майно, яким у даній цивільній справі чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачкою. Провадження у цивільній справі ЄУН 448/1093/13-ц зупинено.

Таким чином, правовий статус майна, яким чиняться перешкоди позивачці, станом на час постановлення рішення у даній цивільній справі не визначено, тобто чи це є - самовільна прибудова, чи законно зведена будівля невідомо, що у свою чергу унеможливлює задоволення позовних вимог в частині перебудови цієї будівлі чи приведення її у відповідність до ДБН України.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що наявними у справі матеріалами не підтверджено факту того, що внаслідок будівництва відповідачем ОСОБА_5 спірного житлового будинку по АДРЕСА_2 в м. Мостиська Львівської області, оформленням права власності на такий та будівництвом прибудови до вказаного житлового будинку порушується право позивача ОСОБА_4 на користування належною їй земельною ділянкою та її житловим будинком.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду першої інстанції слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для їх задоволення та скасування рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п. п.1,4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.