Справа № 727/4942/14-ц
Провадження № 2/727/1350/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді - Дудакова С.Є.

при секретарі - Никорчук Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житла, усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, шляхом визнання втратившим право користування житлом та виселення, -

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що на підставі договору дарування частини житлового будинку вона набула права власності на 25/100 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських на побутових будівель і споруд по вул..Вільнюській,6 в м.Чернівці.

Також вказувала, що 12 жовтня 2009 року між нею та відповідачем укладено договір найму жилого приміщення у цій квартирі і 13 жовтня 2009 року відповідач був в ній зареєстрований. У 2009 році відповідач почав ставитися до неї агресивно, вчиняв сварки, погрожував фізичною розправою, через що вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів і було встановлено, що в діях відповідача є ознаки адмінправопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП. Також відмовлялося в порушенні кримінальної справи проти відповідача.

Також вказувала, що у грудні 2012 року вона припинила фактичні шлюбні відносини з відповідачем і переїхала на проживання до своєї матері. 13 травня 2013 року вона вирішила оглянути стан будинку та перевірити як він експлуатується відповідачем, однак той не впустив її до будинку. Вважала, що укладений між нею та відповідачем договір найму жилого приміщення має бути розірваний, посилаючись в обґрунтування своєї правової позиції при цьому на вимоги ст..ст. 773 ч.1, 783 ч.1, 406, 391, ЦК України.

Крім цього пояснила, що відповідно до умов п.5 Договору найму житлового приміщення в будинку має право проживати відповідач, проте 19 травня 2014 року нею було виявлено, що в будинку окрім відповідача проживає його співмешканка з двома неповнолітніми дітьми. 23 травня 2014 року вона намагалася потрапити у свій будинок щоб проконтролювати як використовується її приватна власність,однак зайти в приміщення не змогла, оскільки ОСОБА_2 змінив двірні замки.

Також вказувала, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованим у її приватному будинку, проживає у ньому і не сплачує за спожиті комунальні послуги, а тому вважала, що слід усунути їй перешкоди у здійсненні такого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Просила розірвати договір найму житлового приміщення АДРЕСА_1, укладений між нею та відповідачем 12 жовтня 2009 року, визнати відповідача таким, що втратив право на користування даним жилим приміщенням та виселити його без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, яка була допитана в якості свідка, позов підтримала, пославшись на обставини вказані в позовній заяві і пояснила, що дійсно мали місце обставини, вказані в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він з відповідачкою проживав 15 років в даній квартирі, робив в ній ремонт, вона сама переїхала до своєї матері у 2012 році, бо та була хвора. Приходить до нього раз на місяць за грошима і він їй дає гроші за квартиру та на особисті витрати. Він дійсно не вносив платежі за квартиру за червень, липень, серпень 2014 року. На даний час у нього іншого житла немає, він не впускав нікого до цієї квартири на проживання, і тільки одного разу у нього залишилася на ночівлю його знайома з дітьми ОСОБА_3 Під час спільного проживання позивачка хворіла на психічне захворювання і він біля року її лікував.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що сторони знає як сусідів біля 13 років. Про конфлікти та сварки між ними їй нічого не відомо. Відповідач не чинить позивачці ніяких перешкод в користуванні житлом. Він самостійно проводив в квартирі ремонтні роботи. Дійсно на протязі часу з 2009 по 2013 рік приблизно 5 разів приїжджали працівники міліції, але у сусідів на відповідача ніяких скарг не було.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що вона знайома з відповідачем біля 3 років, працює в його будівельній бригаді і дійсно затримавшись на роботі одного разу з дітьми ночувала в спірній квартирі. Ні до того, ні після того, жодного разу туди не приходила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов необґрунтований та до задоволення не підлягає.

До такого висновку суд дійшов опираючись на докази надані сторонами в їх сукупності, що стверджено копіями договору дарування житлового будинку, з якого вбачається, що позивачка отримала в дар 25/100 ідеальних частин житлового будинку по вул..Вільнюській, 6 в м.Чернівці, договору найму житлового приміщення по вул..Вільнюській, 6/3, в м.Чернівці, з якого вбачається, що вона здає ОСОБА_2 в найм кімнату площею 19,7 кв.м. в буд.6 по вул..Вільнюській в м.Чернівці на постійно, довідки ПП «Ремжитлосервіс», з якої вбачається, що сторони зареєстровані у спірній квартирі, постанов про відмову в порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_2, квитанцій про сплату належних платежів за квартиру.

З самого тексту договору найму житлового приміщення, який зареєстрований постійно 13 жовтня 2009 року, видно, що ОСОБА_1 по власній волі здала в найм ОСОБА_5 кімнату площею 19,7 кв.м., в буд.№6 по вул..Вільнюській в м.Чернівці, здана квартира «на постійно», оплата за винайму квартиру, житлову площу проводиться згідно фактичних витрат: за використану електроенергію, опалення, квартирну оплату та за займану площу, дана квартира не може використовуватися в інших цілях, окрім проживання у ній відповідачем, він зобов»язаний підтримувати чистоту і порядок в місцях загального користування. Жодна з даних умов договору найму відповідачем не порушувалася і не порушується.

Крім цього, заявлення таких позовних вимог як визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та його виселення, не мають правового підґрунтя та є юридично невірними.

За наявності вказаних обставин суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки, оскільки відповідачем не порушуються її права як власника квартири і вона не вправі вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю.

Керуючись ст.391 ЦК України, ст.ст. 150, 158, 159 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житла, усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, шляхом визнання втратившим право користування житлом та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський райсуд м.Чернівці на протязі 10 днів починаючи з наступного після його проголошення.

СУДДЯ: