АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3156/14 Справа № 175/6294/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровськ від 4 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Публічного акціонерного товариства "Будіндустрія" про визнання права власності на квартиру за набувальною власністю,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпропетровського райсуду м.Дніпропетровськ від 4.02.2014р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ПрАТ "Будіндустрія" про визнання за набувальною власністю права власності на квартиру АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

У АДРЕСА_1 знаходився пожежний комплекс Професійної пожежної частини №63, до будівель та споруд якого входила і будівля, на першому поверсі якої знаходились адміністративно-побудові приміщення пожежної частини, а на другому - шість житлових квартир. Теперішня адреса будівлі АДРЕСА_1. Згідно рішення Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 15.05.2012р. будівля перебувала на балансовому обліку ВО "Дніпрсільбудіндустрія" (наступні найменування : ЗАТ "Будіндустрія", ПрАТ "Будіндустрія"), а з 2002 року передавалась у власність відповідними рішеннями Партизанської сільської ради. В останнє, 22.12.2009р., Партизанською сільською радою на підставі рішення від 21.10.2009р. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно зі спільною частковою власністю, у тому числі, ЗАТ "Будіндустрія" - на 61/100 частину виробничого комплексу за адресою АДРЕСА_1, до якої ввійшов і житловий будинок з шістьма житловими квартирами на другому поверсі (а.с.44-49).

Згідно виписки з протоколу спільного засідання керівництва та житлово-побутової комісії ППЧ-63 від 31.05.1984р. вирішено клопотати перед керівництвом УПО УВС Дніпропетровської облвиконкому про надання сім'ї старшого водія ППЧ-63 ОСОБА_3 службової квартири на другому поверсі пожежного депо ППЧ-63 (а.с.9,11). Рішенням житлово-побутової комісії УПО УВС Дніпропетровської облвиконкому від 20.11.1991р. ОСОБА_3 з сім'єю (дружиною ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_4) виділено службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10). Факт надання ОСОБА_3 службової квартири підтверджено і Головним управлінням МНС України в Дніпропетровській області (а.с.15). За довідкою сільського голови Партизанської сільської ради ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою ППЧ-63 в с.Партизанське (а.с.12).

ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною власністю на підставі ст.344 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи встановлені обставини про відсутність передбачених ч1. ст.344 ЦК України підстав, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні. За вимогами ст.344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Згідно ч.1 ст.388 ЦК України добросовісним набувачем є набувач, який не знав і не міг знати, що придбане ним за відплатним договором майно у такої особи, яка не мала права його відчужувати. Одночасно у ч.3 вказаної статті також передбачено, що при безвідплатному набутті майна власник має право витребувати його у всіх випадках і від добросовісного набувача. Крім того, з наведеної правової норми вбачається, що володіння є добросовісним, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Між тим, сім'я ОСОБА_3, будь-якого відплатного договору щодо придбання квартири не мала. Вселення ОСОБА_3 з сім'єю у службову квартиру будівлі ППЧ-63 відбулось на підставі відповідного рішення житлово-побутової комісії УПО УВС Дніпропетровської облвиконкому. Те, що ОСОБА_3, як працівнику пожарної частини, надана саме службова квартира на другому поверсі будівлі цієї ж професійної пожарної частини №63 свідчать наявні у матеріалах справи та наведені вище докази. Зокрема, при отриманні квартири 20.11.1991р. ОСОБА_3 роз'яснено, що вказана квартира є службовою, вселені до неї можуть бути лише особи, пов'язані трудовими відносинами з пожарною охороною, а тому при припиненні трудових відносин вони разом з усіма іншими особами, що проживали з ними, підлягають виселенню. Про отримання житла та ознайомлення з вказаними умовами та порядком користування службовим житлом ОСОБА_3 засвідчив своїм підписом (а.с.10). Зазначені обставини свідчать, що з моменту надання спірної квартири у ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виникло право користування житловим приміщенням цієї квартири, а не право володіння квартирою. Те, що власник будівлі погоджувався з фактом користування ними спірною квартирою не свідчить ні про набуття ними права володіння, ні про набуття права власності на неї. Питання щодо правомірності набуття ЗАТ "Будіндустрія" (правонаступник: ПАТ "Будіндустрія") права власності на нерухоме майно, у тому числі, і будинок, у якому знаходиться спірна кватира, не відноситься до предмету судового розгляду даної справи, оскільки було таким предметом за іншою справою, рішення у якій набрало законної сили (а.с.46-49). Фактично для застосування до спірних відносин вимог ст.344 ЦПК України про набуття права власності за набувальною власністю підстав дійсно немає.

Таким чином рішення першої інстанції відповідає вимогам закону, його висновки не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому скасуванню воно не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровськ від 4 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :