Номер провадження: 22-ц/785/6626/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів Драгомерецького М.М. Парапана В.Ф.

при секретарі Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення витрат по утриманню квартири, матеріальної шкоди, моральної шкоди та усунення перешкод в користуванні майном,

встановила:

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування витрат по утриманню квартири АДРЕСА_1, про усунення перешкод в користуванні майном, про відшкодування моральної шкоди та уточнивши позовні вимоги просить стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь витрати по утриманню квартири АДРЕСА_1 в сумі 12202,82 гривні, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 12000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 15000,00 гривень, зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод позивачу в праві володіння 1/4 частини квартири та територіями загального користування квартири АДРЕСА_2, стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1269,98 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_3. Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6, у 1997 році став власником квартири АДРЕСА_4. При розлученні в 1997 році поділ майна не проводився, тому як між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про те, що позивач проживатиме в ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_3 разом із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживатимуть в ІНФОРМАЦІЯ_2. З квітня 1998 року по грудень 2010 року позивач користувався квартирою № 114 в будинку № 74 по вулиці Гайдара у м. Одесі, сплачував в повному обсязі комунальні платежі та неодноразово проводив ремонт.

Позивач зазначає, що 20 грудня 2010 року, скориставшись його відсутністю, ОСОБА_3 змінила замки від вхідної двері. Крім того, ОСОБА_3, на думку позивача, вчинила інші дії, які заподіяли позивачу матеріальну та моральну шкоду, а саме дії щодо перешкоджання позивачу в користуванні квартирою № 114 в будинку № 74 по вулиці Гайдара в м. Одесі, а також щодо його майнових прав щодо квартири АДРЕСА_5; без дозволу позивача надала спірну квартиру в користування третім особам; без дозволу позивача використала його особисте майно та майно третіх осіб; після подання позовної заяви ОСОБА_3 з метою погіршення ділової репутації позивача втручається в виробничий процес та намагалась створити позивачу проблеми на роботі; ОСОБА_3 незаконно утримує особисті речі та документи позивача, а також речі та документи третіх осіб, які були викрадені у позивача невідомими 29.05.2012 року. У звязку з діями ОСОБА_3, як стверджує позивач, у нього виникли незаплановані витрати та йому було нанесено матеріальну та моральну шкоду. З метою відновлення свого порушеного права, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на спотворення ОСОБА_2 дійсних фактів. В обґрунтування своїх заперечень відповідачі вказали, що після розірвання шлюбу між позивачем та його колишньою дружиною була досягнуто домовленості про те, що позивач проживатиме у ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплачуватиме всі комунальні платежі, а ОСОБА_3 із двома дітьми в квартирі АДРЕСА_6. Проте позивач фактично проживав зі своєю новою дружиною у квартирі АДРЕСА_7. Тому твердження позивача про витрати на оренду кімнати у квартирі своєї дружини відповідачі вважають безпідставними. ОСОБА_3 разом із дітьми переїхала у квартиру АДРЕСА_5, котру повністю відремонтувала за власні кошти. У квартирі на вул. ОСОБА_7 залишились всі меблі та предмети побуту, квартира була в хорошому стані та не потребувала ремонту. У звязку з тяжким матеріальним становищем, знаючи, що квартира по вулиці ОСОБА_7 є вільною, ОСОБА_3 запропонувала позивачу здавати квартиру в оренду. Відповідач зазначила, що позивач в квартирі на вул. ОСОБА_7 не проживав, перетворивши її на склад будівельних матеріалів. Їй та дітям довелось приводити квартиру в житловий стан. Ключі від квартири по вул. Гайдара позивач мав та міг ними скористатися. Щодо погіршення здоровя позивача, відповідач вважає, що позивач мав проблеми зі здоровям ще будучи у шлюбі з нею. Згоди на будь-які ремонтні роботи в спірній квартирі, відповідачі як співвласники житла, позивачу не надавали. Ніяких перешкод йому в користуванні квартирою не здійснювали, ОСОБА_3 майна не утримувала, моральної шкоди не наносила. Позивач має можливість проживати в спірної квартирі, але не робить цього, оскільки проживає з іншою дружиною, ОСОБА_7 за адресою: м. Одеса, вул.. Скісна,78.

Враховуючи викладені обставини, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог, представник відповідачів в судовому засіданні просила в позові відмовити у повному обсязі.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення, та постановити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарг, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідачки не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 з 1984 по 1997 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають двох спільних синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Малиновського районного суду від 23.12.1997 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 3 липня 1996 року квартира АДРЕСА_8, загальною площею 58,7 кв.м належала усім членам родини ОСОБА_7 у рівних частках.

Згідно Договору дарування від 29 грудня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подарували свої частки матері ОСОБА_3

На момент розгляду справи позивачу ОСОБА_2 належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_3, відповідачці ОСОБА_8- 3/4 частини квартири.

В 1994 році ОСОБА_2 вступив до ЖБК «Малиновський-16» та йому була виділена на склад сімї чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_9.

Як визнають сторони, між ними дійсно після розірвання шлюбу була досягнута домовленість, згідно якої позивач проживатиме в ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачка ОСОБА_3 разом із дітьми ОСОБА_4Ю та ОСОБА_5 проживатимуть в ІНФОРМАЦІЯ_2.

З квітня 1998 року по грудень 2010 року позивач самостійно користувався квартирою № 114 в будинку № 74 по вулиці Гайдара в м. Одесі, сплачував всі комунальні платежі.

Відповідачка за свої кошти відремонтувала квартиру № 13 в знов побудованому будинку по вул. Маршала Малиновського, 53/1 в м. Одесі, де проживає до теперішнього часу разом з двома синами. Відповідачі самостійно несуть усі витрати по утриманню квартири по вул. Маршала Малиновського, 53/1 в м. Одесі, підтримають її у належному технічному стані. Квартирою № 114 в будинку № 74 по вулиці Гайдара в м. Одесі не користуються.

Позивач не заперечував, що з січня 2011 року не сплачує витрати по утриманню спірної квартири і не бере участь в утриманні квартири № 13 по вул. Маршала Малиновського в місті Одесі, де йому належить 1/2 частка. Усі витрати несуть відповідачі. Також позивач не заперечував, що згоди на які-небудь ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_8 відповідачі, як співвласники житла, йому не надавали.

За таких обставин, суд правильно вважав, що стягнення з відповідачів витрат на утримання квартири АДРЕСА_10 суперечить загальним засадам цивільного законодавства принципам справедливості та розумності, що встановлені ст. 3 ЦК України, а також вимогам ч.1 ст. 358 ЦК України, відповідно до яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

При цьому судом першої інстанції правильно було враховано, що позивачем не було представлено оригіналів документів щодо понесених витрат, повязаних з проведенням ремонтних робіт. З представлених суду більшості копій дійсно не вбачається, де і які роботи здійснювались, хто замовляв матеріали та сплачував за них.

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 пояснили, що надавали позивачу допомогу у виробництві ремонтних робіт безкоштовно.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано відповідних та належних доказів щодо завдання йому матеріальної та моральної шкоди. Колегія суддів вважає, що в цій частині суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до правильного висновку, що ці позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт в цій частині не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що в цій частині рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказані вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа в цій частині розглянута по суті правильно.

В той же час судова колегія не може погодитися з висновком суду про те, що судом не встановлені факти перешкод з боку відповідачки ОСОБА_3 в користуванні ОСОБА_2 спірною квартирою, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про усунення перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 в користуванні належним майном, а саме квартирою № 114 в будинку № 74 по вулиці Гайдара в м. Одесі.

Колегія суддів вважає, що рішення в частині відмови в задоволенні вимог позивача про усунення перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 в користуванні належною йому частиною майна, а саме ? частиною квартирою № 114 в будинку № 74 по вулиці Гайдара в м. Одесі підлягає скасуванню, з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення цієї позовної вимоги, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції прийнявши до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про те, що позивач має доступ до квартири, не прийняв до уваги та не обґрунтував з яких підстав він не прийняв до уваги письмові докази, які були надані позивачем та витребувані судом, і які містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно листа ОСОБА_3 від 19.12.2010р. (копія якого міститься на а.с.24 т.1), відповідачка змінили замки у спірній квартирі і вона «готова при необхідності» надати позивачу можливість доступу у спірну квартиру.

Докази надання позивачеві комплекту ключів від спірної квартири в матеріалах справи відсутні.

Крім, цього, позивач неодноразово протягом 2011 2012рр. звертався до правоохоронних органів із заявами про перешкоди в доступу до спірної квартири, та про те, що в цій квартирі мешкають сторонні люди (а.с.26-28 т.1).

З витребуваного судом відмовного матеріалу б/н ЖРЗСП №2793 від 27.02.2012р. вбачається, що позивач дійсно звертався до Малиновського РВОМУ ГУМВС України в Одеській обл. з приводу проживання в спірній квартирі невідомих осіб.

В своїх поясненнях від 27.02.2012р. з цього приводу відповідачка ОСОБА_3 підтвердила, що в цій квартирі «…мой супруг препятствует проживанию человека по имени ОСОБА_8 (фамилию не помню) которая присматривает за квартирой…», також вона добавила, що позивач ввів міліцію в оману заявивши що не може попасти в спірну квартиру із-за того, що в ній мешкають невідомі особи, однак позивач цією квартирою не користується, у нього є інше житло.

Суд не звернув своєї уваги на вказані письмові докази, не надав їм належної оцінки, прийняв в цій частині необґрунтоване рішення про відмову в позові.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном не повно зясував обставини справи, не довів обставини, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, висновки районного суду в цій частині не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим, є підстави для зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до положень ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 317 грн. понесені при подачі позову та 61 грн. при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-3; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні майном задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в праві володіння та користування 1/4 частини квартири та територіями загального користування квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати - 317 грн. понесені при подачі позовної заяви та 61 грн. при подачі апеляційної скарги, а всього 378 грн. 00 коп.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М.Драгомерецький

ОСОБА_12