Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5588/14 Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту, виділ і передання майна в натурі, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту, виділ і передання майна в натурі, зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач зазначала, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності: ОСОБА_2 - 1/5 частка на підставі договору дарування від 04.02.2005 року, ОСОБА_7 - 1/3 частка на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.1980р., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6 - 3/10 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.2006 року, ОСОБА_8- 1/6 частка на підставі договору дарування від 01.03.2007 року. За їх домоволодінням було закріплено земельну ділянку площею 976,0 кв.м., яка знаходиться в загальному користуванні всіх співвласників.

У грудні 2007 року вона зверталася до суду з позовом до відповідачів про визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 у відповідності з ідеальними частками співвласників у праві власності на домоволодіння з дворами окремого користування, оскільки відповідачі ОСОБА_6 без належного дозволу будують самочинні будівлі, займаючи земельну ділянку, яка перевищує частку їх власності на домоволодіння. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.10.2008 року її позов було задоволено: визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_1 між ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 за II варіантом судової будівельно-технічної експертизи №07/08 від 26 серпня 2008 року. Це рішення набрало законної сили (а. с. 8-13).

Позивач вказувала, що у неї не має можливості обслуговувати свою частину будинку та дах, який прийшов в непридатний стан, оскільки підход до цих споруджень є тільки з земельної ділянки відповідачів ОСОБА_5, проте, ОСОБА_3 чинить перешкоди щодо можливості потрапити на дах та проводити ремонтні роботи. Отже їй для обслуговування її частини житлового будинку необхідно встановити сервітут. Крім того, відповідачі ОСОБА_3 влаштували зливну яму №16, яка знаходиться безпосередньо під її вікнами, а саме біля приміщень № 2-8 та № 2-14. В 2013 році відповідачі знову почали її використовувати за цільовим призначенням, що унеможливлює нормальне проживання у зв'язку з специфічним запахами.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просила виділити їй в користування в рахунок 1/5 реальної частки на домоволодіння АДРЕСА_1, земельну ділянку з урахуванням її фактичного використання та користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, з урахуванням земельної ділянки, визначеної для проходу та обслуговування частини житлового будинку, що належить ОСОБА_2, встановити земельний сервітут для обслуговування частини позивача в житловому будинку АДРЕСА_1 позначеному в технічному паспорті КПТІ Бердянської міської ради літ. «А,А1, а1, а2, аЗ, а5, а6», орієнтовно від хвіртки №18 до дальнього кута від АДРЕСА_1 житлового будинку літ. «А» з боку домоволодіння АДРЕСА_2; виділити і передати їй в рахунок 1/5 ідеальної частки в користування в житловому будинку АДРЕСА_1 позначеному в технічному паспорті КПТІ Бердянської міської ради літ. «А,А1, а1, а2, аЗ, а5, а6»: - коридор 2-15, санвузол 2-16, кухню 2-13, нежиле приміщення 2-14, кімнату 2-8, комору 2-9 та господарські будівлі і споруди: будинок літнього типу «Е1», душ-вбиральню «н1» ворота №5, хвіртку №18, паркан №14, а також зобов'язати відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засипати зливну яму, позначену на технічному паспорті КПТІ Бердянської міської ради під №16.

У березні 2014 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду письмову заяву, в якій просила застосувати положення п.2 ч. І ст.205 ЦПК України до позовних вимог ОСОБА_2 щодо виділення земельної ділянки в користування.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2014 року закрито провадження в частині вимог щодо виділення ОСОБА_2 в рахунок ідеальної частки на домоволодіння АДРЕСА_1 земельну ділянку з урахуванням фактичного користування та користування житловим будинком, господаревої будівлями та спорудами, з урахуванням земельної ділянки визначеної для проходу та обслуговування частини житлового будинку, що належить ОСОБА_2,

Після проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи, позивач уточнила свої позовні вимоги , а саме визначилася з позовними вимогами щодо встановлення земельного сервітуту площею 11,3 кв. м. на земельній ділянці, виділеній в користування відповідачам ОСОБА_3, для обслуговування частини жилого будинку, що знаходиться в користуванні ОСОБА_2, у вигляді смуги від хвіртки № 18 вздовж західної сіни сіней «а5» в районі приміщень 2-16 і 2-14 та вздовж західної стіни жилого будинку «А» в районі приміщення 2-8 з боку домоволодіння АДРЕСА_2, позначений у додатках №1 і №2 висновку. Його встановлення передбачає знесення (демонтаж) не інвентаризованого паркану співвласників ОСОБА_3, тому просила зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 знести цей паркан в районі сервітуту, інші вимоги залишила без змін.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Виділено і передано ОСОБА_2 в рахунок 1/5 ідеальної частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння в користування в житловому будинку АДРЕСА_1 позначеному технічному паспорті КПТІ Бердянської міської ради літ. «А,А1, а1, а2, аЗ, а5, а6»: кімнату 2-8, комору 2-9, кухню 2-13, нежиле приміщення 2-14, коридор 2-15, санвузол 2-16 та господарські будівлі і споруди: будинок літнього типу «Е1», душ-вбиральню «НІ», ворота №5, хвіртку№18, паркан №14.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 засипати зливну яму, позначену на технічному паспорті КПТІ Бердянської міської ради під № 16.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду частково - лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо встановлення сервітуту та знесення паркану, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо встановлення сервітуту та знесення паркану, суд першої інстанції, посилаючись на приписи статей 98, 100 ЗК України та на статті 401, 402 ЦК України, виходив з того, що в досудовому порядку спір не врегульовано, відсутня письмова пропозиція позивача до відповідачів щодо встановлення сервітуту.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні її позовних вимог щодо встановлення сервітуту та знесення паркану, не врахував, що між позивачем та відповідачами ОСОБА_6 існує спір щодо проходу по їх земельній ділянці для ремонту та обслуговування належної позивачеві частини житлового будинку і покрівлі над ним, а тому неможливе досудове врегулювання цього спору, а тому суд допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Проте, такий довід апеляційної скарги не знайшов підтвердження при апеляційному розгляді.

Так, частиною 1 статті 401 ЦК України передбачено, що користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до частин 1, 2 статті 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Згідно з частинами 2, 3 статті 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 зверталася з пропозицією про укладення договору щодо встановлення сервітуту до ОСОБА_3 або до інших членів родини ОСОБА_3.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_2 визнавала той факт, що вона не зверталася до відповідачів з пропозицією про укладення договору щодо встановлення сервітуту, оскільки між ними склалися неприязнені стосунки

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які брали участь в судовому засіданні, пояснили, що вони не чинять перешкод позивачеві, проте, завжди просили, щоб ОСОБА_2 попереджала їх про свої дії щодо обслуговування та ремонту належних їй часток житлового будинку, а не вільно ходила по їх двору.

З огляду на положення частини 3 статті 402 ЦК України та частини 2 статті 100 ЗК України, судова колегія вважає, що позивач ОСОБА_2 не довела суду, що вона зверталася до інших співвласників земельної ділянки з вимогою встановити земельний сервітут шляхом укладення договору, а відтак вирішення цього питання в судовому порядку є передчасним.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію позивача, висловлену в ході розгляду справи і полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: