Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/10884/14-ц

Провадження № 2/185/4596/14

23 грудня 2014 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Сліпченко С. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

03.11.2014 р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи звязку на конверті поштового відправлення, а.с.25) позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Банк Фінанси та Кредит в особі філії Дніпропетровське регіональне управління звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідача 1 - ОСОБА_1 та відповідача 2 - ОСОБА_2, у якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 29629,31 грн. та витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 03 листопада 2006 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», реорганізованого у ОСОБА_3 акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та Відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 010/06-ФЛ/09, згідно якого останньому надано кредитні кошти в сумі 15 000,00 гривень з оплатою 0,0001 % річних за користування кредитними коштами строком погашення до 02.11.2009р. Також укладено Договір про відкриття карткового рахунку, згідно якого кредитні кошти перераховані на картку миттєвого випуску № 4476 03. За прострочку повернення кредитних коштів та/або уплати процентів пунктом 6.1 кредитного № 010/06-ФЛ/09 від 03.11.2006 р. передбачена відповідальність Відповідача у вигляді пені в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочки. В якості забезпечення кредитного договору № 010/06-ФЛ/09 від 03.11.2006 р. з Відповідачем 2 договір поруки № 010/06/01/09 від 03.11.2006р, за яким Відповідач2 поручився відповідати перед Позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань по кредитному договору. У разі невиконання зобов'язань по кредитному договору відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники, поручитель відповідає в тому ж об'ємі, що і відповідач 1. Відповідач 1 належним чином не виконав зобов'язання по кредитного договору № 010/06-ФЛ/09 від 03.11.2006 р. - кредитні кошти до цього часу позивачу не повертаються, проценти не сплачуються в повному обсязі, в зв'язку з чим позивачем нарахована пеня.

Позивач вказує, що 26 лютого 2010 р. Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області по справі № 2-833/10 ухвалив рішення, яким позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо стягнення заборгованості з Відповідачів, розрахованої станом на 10 листопада 2009 року, задовольнив в повному обсязі. Відповідачем 2 рішення суду від 26.05.2010 р. виконано в повному обсязі, що підтверджено постановою державного виконавця Павлоградського органу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 06.06.2014 року.

Однак, за період з моменту винесення рішення - 26.05.2010 р. до його повного виконання - 06.06.2014 р. продовжували діяти умови кредитного договору № 010/06-ФЛ/09 від 03.11.2006 р. нараховувалась комісія за користування кредитними коштами. Отже, утворилась заборгованість, за стягненням якої банк вдруге звернувся з позовом до суду з вимогами про стягнення заборгованості за цей період. Станом на 14.10.2014 р. борг по кредитному договору складає: заборгованість по кредиту - 0,00гривень; заборгованість по сплаті відсотків - 00,00 грн., заборгованість по простроченій комісії - 4642,58 гривень; заборгованість по сплаті пені - 24986,73 гривень, а всього - 29629,31 гривень.

Представником позивача ОСОБА_4 21.11.2014 р. було подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача у з підтриманням позовних вимог.

Відповідач 1 - ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 10.12.2014 р. подав письмові заперечення на позов, якими просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на недійсність положень кредитної угоди від 03.11.2006 р. № 010/06-ФЛ/09. Також просив про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до вимог позивача, про що подав заяву від 10.12.2014 р..

Відповідач 2 ОСОБА_209.12.2014 р. подав заяву про розгляд справи без його участі. Також подав письмові заперечення на позов, якими просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на закінчення 02.11.2009 р. строку дії кредитного договору та відсутність у позивальника обовязку сплачувати комісійну винагороду після вказаної дати. Після 02.11.2009 р., а також після винесення в 2010 році судового рішення, позивач не надавав ніяких послуг. Також Відповідач-2 заявив про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог позивача.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю, враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2010 року у цивільній справі №2-380/2010р. за позовом публічного акціонерного товариства «Банку «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Банку «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» заборгованість за кредитним договором № 010/06-ФЛ/09 від 03 листопада 2006 року станом на 10 листопада 2009 року в розмірі 11 104 (одинадцять тисяч сто чотири) грн. 13 коп.

Із описової частини рішення випливає, що заборгованість в сумі 11 104,13 грн. за кредитним договором № 010/06-ФЛ/09 від 03 листопада 2006 року станом на 10 листопада 2009 року складається з наступного: 4 555,12 грн. - кредитні ресурси; 554,18 - заборгованість по сплаті щомісячної комісії; 5 994,83 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.

Судом було встановлено, що: «03 листопада 2006 року відповідно до договору № 010/06-ФЛ/09 відповідачу ОСОБА_1 позивачем було надано кредит в сумі 15 000,00 грн.

Однак відповідач в порушення умов договору не виконував взятих на себе обовязків, у зв'язку з чим станом на 10 листопада 2009 року виникла заборгованість на загальну суму 11 104,14 грн. Крім того, зобовязання за вказаним договором забезпечено порукою: договір № 010/06/01/09 від 03.11.2006 року, укладений з поручителем ОСОБА_2. Вимога, що була предявлена до поручителя, щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення.»

Так само, із змісту наданих позивачем доказів випливає, що 03 листопада 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», реорганізованого у ОСОБА_3 акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та Відповідачем-1 ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/06-ФЛ/09, про наданння кредитних коштів у сумі 15 000, 00 гривень з оплатою 0,0001 % річних за користування кредитними коштами строком погашення до 02.11.2009р. (а.с.4-7).

Відповідно до умов Договору №040-Z/000 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue від 03 листопада 2006 року, укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», та Відповідачем-1 ОСОБА_1,останній 03 листопада 2006 року було видано платіжну карткуVisa Elektron, що підтверджується розпискою позичальника (а.с.10) та за меморіальним ордером № 74085 від 03.11.2006 р.кошти у сумі 15 000 грн. перераховані на картку № 4476 03 (а.с.11).

П.4.7. кредитного договору передбачено щомісячну сплату позичальником комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів у розмірі 265, 50 грн., до моменту повного виконання позичальником зобовязань по поверненню кредитних ресурсів. Одночасно, у пункті 4.8 договору зазначено, що «Позичальник сплачує комісійну винагороду, згідно пункту 4.7. цього Договору, за Останній звітній період не пізніше строку повернення Кредитних ресурсів, зазначеного в п. 3.2. цього договору.».

В пункті 3.2. кредитного договору такий строк визначений 02 листопада 2010 р.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Сторони зобовязані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобовязання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України.

У звязку з тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту в порядку та на умовах визначених кредитним договором, станом на 10 листопада 2009 рокуутворилася заборгованість, яка рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2010 року була стягнута з відповідачів на користь позивача (а.с.17-18).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечувати неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобовязання.

В рахунок забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки № 010/06/01/09 від 03.11.2006 року, за умовами якого поручитель відповідач-2 ОСОБА_2 зобовязалася відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору. Сторони погодили, що позичальник і поручитель в разі невиконання умов кредитного договору відповідають як солідарні боржники.

У відповідності до ст.ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивачем не оспорюється, що 4 555,12 грн. заборгованості за кредитні ресурси, стягнуті рішенням суду від 26 лютого 2010 рокузаборгованості, було ним отримано у період із 17.05.2010 р. по 14.02.2012 р. що відображено у розрахунку заборгованості (а.с.13-14).

Час винесення державним виконавцем Павлоградського органу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції постанови про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду у цивільній справі №2-380/2010р, а саме06.06.2014 року, не впливає на факт повного отримання позивачем 4 555,12 грн. заборгованості за кредитні ресурси саме 14.02.2012 р.

Позивач посилається на те, що за період з моменту винесення рішення - 26.05.2010 р. до його повного виконання - 06.06.2014 р. продовжували діяти умови кредитного договору № 010/06-ФЛ/09 від 03.11.2006 р. та нараховувалась комісія за користування кредитними коштами, оскільки відповідно до п.7.2 кредитного договору № 010/06-ФЛ/09 від 03.11.2006 р. договір діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором (тобто повного розрахунку, а у ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.

Дійсно, згідно п.7.2 кредитного договору № 010/06-ФЛ/09 від 03.11.2006 р.. договір діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань. Проте, поняття «строк дії договору» не є тотожним поняттю «строк виконання зобовязання», оскільки відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідачі просили суд застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності, у звязку із чим відмовити у позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Проте, за ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Зверненням позивача за із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (який було задоволено в повному обсязі рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2010 року у цивільній справі №2-380/2010р.) було перервано строк позовної давності. Подальше примусове виконання відповідачами рішення суду не свідчить про визнання ними свого боргу та переривання перебігу позовної давності у силу ч. 1 ст. 264 ЦК України, оскільки відбулося в рамках виконавчого провадження. За ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Так само, відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся із позовом у даній справі 03.11.2014 р. Відтак, судом встановлено, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду до вимог(щодо неустойки річний строк), строк виконання яких настав. Клопотання про поновлення цього строку позивач не заявляв, відповідачі заявили клопотання про застосування до правовідносин, які є предметом даного позову, наслідку спливу позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 257, 259, 261, 267, 530, 562, 610-612, 614, 615, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 208, 209,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій