Номер провадження № 22-ц/785/2847/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

ОСОБА_2П,

за участю секретаря Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт, Комісії по трудових спорах Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт про визнання незаконним та скасування рішення комісії з трудових спорів № 7 від 02 квітня 2013 року, визнання незаконним та скасування наказу №44-с від 19 березня 2013 року, в частині переміщення на посаду, поновлення на посаді та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

14 квітня 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт (далі - ДП Ізмаїльський морський торговельний порт), Комісії по трудових спорах державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт (далі-КТС) та просили визнати незаконним та скасувати рішення КТС № 7 від 02.04.2013 року про визнання законним та таким, що не суперечить діючому законодавству, їх переміщення на посади механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 та відповідно 2 класу виробничої дільниці 85 км (далі - ВД 85 км), визнати незаконним та скасувати наказ №44-с від 19.03.2013 року в частині переміщення їх на посади механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 та відповідно 2 класу ВД 85 км, поновити їх на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 та відповідно 2 класу (8333.0) ВПК-1 (10000000) та стягнути з відповідача на їх користь різницю в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 липня 2013 року позовні вимоги вищезазначених позивачів розєднані в самостійні провадження (а.с.36).

04.11.2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненими позовними вимогами, згідно яких він додатково ставив питання про стягнення з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та просив залишити без розгляду його позовні вимоги в частині стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи (а.с.93-96).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що наказом №44-с від 19.03.2013 року ДП Ізмаїльський морський торговельний порт його було переміщено постійно за ст.32 КЗпП України на інше робоче місце - ВД 85 км з 21.03.2013 року. При переміщенні змінились його посадові обовязки, а саме, згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 863 від 10.12.2001 року, до завдань та обовязків механізаторів (докерів механізаторів) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3-го класу відносяться навантажувально-розвантажувальні роботи. На ВД 85 км ніяких навантажувально-розвантажувальних робіт, як станом на 19.03.2013 року, так і на теперішній час не проводиться, а виконуються лише господарські роботи.

Позивач вказав, що земельна ділянка розташована на ділянці 84-85 км лівого берегу р.ОСОБА_5 і знаходиться в межах Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, отже структурний підрозділ «ВД 85 км» знаходиться у іншій місцевості (іншому населеному пункті).

Крім того зазначив, що як на час переміщення так і до теперішнього часу відсутня виробнича необхідність у його переміщенні. Вважає переміщення на ВД 85 км переведенням, проведеним з порушенням вимог ст.32 КЗпП України, оскільки відбулось за відсутності його згоди. Рішенням КТС № 7 від 02.04.2013 року його переміщення було визнано законним та таким, що не суперечить діючому законодавству.

Крім того, вважав, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 3000 грн. (а.с.93).

Посилаючись на зазначені обставини, просив його вимоги задовольнити.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2013 року позовні вимоги ОСОБА_7, в частині стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, були залишені без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с.218).

Представник ДП Ізмаїльський морський торговельний порт позов не визнав, надав письмові заперечення, згідно яких переміщення позивача було обгрунтованим, викликаним виробничими потребами, а саме: зверненням ТОВ «Еконоватика» з пропозицією укладення договору інвестування у будівництво обєктів інженерної системи транспортування енергоносіїв на території ДП Ізмаїльський морський торговельний порт, наявністю діючого договору з ТОВ «ОСОБА_8 Інвест» № 8 КВ-П від 16.04.2013 року, наявністю діючого договору з ТОВ «УкрМет» № 13-КВ-П від 27.01.2012 року на переробку вантажів. В результаті переміщення позивач залишився працювати на тому самому підприємстві, але в іншому структурному підрозділі, у тій же місцевості та у межах спеціальності, кваліфікації та посади, обумовленої трудовим договором, жодних змін істотних умов праці не відбулось, отже зазначений захід не є переведенням. Крім того, жодних доказів завдання відповідачем моральної шкоди позивачем не надано. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.45).

Представник КТС у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.234), раніше проти задоволення позову заперечував, вважав, що переміщення позивача відбулось з дотриманням вимог діючого законодавства, рішення КТС є обґрунтованим, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково та було визнано незаконним та скасовано рішення КТС № 7 від 02.04.2013 року про визнання законним та таким, що переміщення ОСОБА_3 не суперечить діючому законодавству.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 44-с від 19.03.2013 року в частині переміщення ОСОБА_3 на посаду механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах З класу ВД 85 км.

Поновлено ОСОБА_3 на посаду механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах З класу (8333.0) ВПК-1 (1000000).

Стягнуто з державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу (8333.0) ВПК-1 (1000000).

В апеляційній скарзі ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт ставить питання про скасування судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду, в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ДП Ізмаїльський морський торговельний порт здійснив переміщення ОСОБА_7 з порушенням вимог діючого трудового законодавства, а тому визнав наказ про його переміщення незаконним та скасував його, поновив позивача на попередній посаді, а також визнав незаконним і скасував рішення КТС № 7 від 02.04.2013 року про визнання законним та таким, що переміщення ОСОБА_3 не суперечить діючому законодавству.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 працював в ДП Ізмаїльський морський торговельний порт на посаді механізатора (докера механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3-го класу (8333.0) ВПК-1 (1000000).

Наказом начальника ДП Ізмаїльський морський торговельний порт №44-с від 19.03.2013 року ОСОБА_7 було переміщено постійно за ст.32 КЗпП України з 21.03.2013 року на посаду механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу (8333.0) ВД 85 км (9300000) з відрядною оплатою праці по годинній тарифній ставці 22,38 грн. за годину за фактично відпрацьований час у межах спеціальності (професії), обумовленої трудовим договором, з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці (а.с.49).

Не погодившись з вказаним наказом, позивач у передбачені ст.228 КЗпП України строки звернувся до КТС з питанням щодо законності його переміщення (а.с.16). Рішенням КТС № 7 від 02.04.2013 року визнано законним та таким, що не суперечить діючому законодавству, переміщення ОСОБА_7 на вищезазначену посаду (а.с.63).

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Частиною 1 ст.32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Переведення на іншу роботу - це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада.

Направлення на роботу в іншу місцевість відповідно до вимог трудового законодавства вважається переведенням працівника. При цьому слід виходити з того, що інша місцевість - це інший населений пункт.

За правилами ч.2 ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Переміщення є законним, якщо згідно ст.ст.21,31,32 КЗпП України воно буде проводиться в межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними.

Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 863 від 10.12.2001 року, до завдань та обовязків механізаторів (докерів механізаторів) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3-го класу відносяться: виконання навантаження, вивантаження, перевантаження, переміщення, складання та кріплення всіх видів вантажів у трюмах і на палубах суден, у залізничних вагонах, на автомобілях і складських площах із застосуванням: кранів однієї групи й суднового крану (суднової лебідки); автонавантажувачів вантажопідйомністю до 10 т, тягачів (тракторів), бульдозерів (дизельних тягачів вагонів), тракторних навантажувачів (бульдозерів), екскаваторів однієї групи, стакерів, реклаймерів, спеціальних суднонавантажувальних (розвантажувальних) машин, трюмних, вагонних, складських спеціальних машин із приводом від двигуна внутрішнього згоряння, портальних пневмоперевантажувачів, контейнерних перевантажувачів; здійснення керування підйомно-транспортними і перевантажувальними машинами (механізмами), що застосовуються; проведення щозмінного технічного обслуговування машин (механізмів), вантажозахоплювальних та інших пристроїв, участь в інших видах технічного обслуговування й ремонту; виявлення несправності в роботі машин (механізмів і пристроїв), усунення несправностей, які було виявлено; забезпечення раціонального використання вантажопідйомності й місткості рухомого складу й складських площ, підбирання й комплектування вантажів, що перевозяться дрібними партіями, розміщення їх за місцями подавання й розстановки рухомого складу, вибір способів для швидкого й безпечного стропування й переміщення вантажів у різноманітних умовах; виконання стропування та увязування вантажів, сточування й звязування стропів різними вузлами; виконання функцій сигнальника (а.с.99).

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що на ВД 85 км позивачем, як і іншими докерами-механізаторами, здійснювалися господарські роботи: зачистка площ, покіс, просапка трави, прибирання території. Вказані обставини також не заперечувались представником ДП Ізмаїльський морський торговельний порт в суді апеляційної інстанції.

Однак, вказані роботи є допоміжними та передбачені Галузевими нормами часу на допоміжні та господарські роботи, що виконуються робітниками, зайнятими на вантажно- розвантажувальних роботах у морських портах (а.с.179).

Судом також встановлено та підтверджено довідкою ДП Ізмаїльський морський торговельний порт від 18.09.2013 року (а.с.202), що з 21.03.2013 року по 29.08.2013 року на ВД 85 км навантажувально-розвантажувальні роботи силами докерів не проводились (а.с.202).

Таким чином, за посадою, на яку був переміщений позивач, останній виконував виключно некваліфіковані господарські роботи, а свої основні обовязки, визначені Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, позивач не здійснював.

У відповідності до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді трудових спорів судам слід мати на увазі, що ч.3 ст.43 Конституції України використання примусової праці заборонено.

У зв'язку з цим не можуть застосовуватись як такі, що суперечать Конституції України, правила ст.ст.32,33,34 КЗпП України, відомчих положень чи статутів про дисципліну тощо, які передбачають можливість тимчасового переведення працівника без його згоди на іншу роботу в порядку дисциплінарного стягнення, у разі виробничої необхідності або простою, а також можливість виконання ним роботи, не передбаченої трудовим договором.

Крім того, згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.1992 р. № 7 «Про практику розгляду судами трудових спорів» переміщення не може бути невмотивованим, не обумовленим інтересами виробництва.

Доводи своєї апеляційної скарги позивач ОСОБА_3 також обґрунтовував тим, що керівництво ДП Ізмаїльський морський торговельний порт здійснило переміщення його і ще трьох працівників первісних позивачів по даній цивільній справі в якості покарання за активну громадську позицію як членів профкому ДП Ізмаїльський морський торговельний порт.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів існування виробничої необхідності переміщення ОСОБА_3 на іншу посаду, вищезазначені доводи останнього відповідачем не спростовані.

Як вбачається із Витягу з протоколу № 1 установчих зборів первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист Справедливості» працівників Ізмаїльського Морського Торгового порту від 14.06.2012 року саме чотири первісних позивача по даній справі обрані членами зазначеного профкому (а.с.9).

Не свідчать також про виробничу необхідність переміщення позивача і звернення ТОВ «Еконоватика» з пропозицією укладення договору інвестування у будівництво обєктів інженерної системи транспортування енергоносіїв на території ДП Ізмаїльський морський торговельний порт, а також наявність діючого договору з ТОВ «ОСОБА_8 Інвест» № 8 КВ-П від 16.04.2013 року та діючого договору з ТОВ «Укр ОСОБА_8» № 13-КВ-П від 27.01.2012 року на переробку вантажів.

Крім викладеного, суд першої інстанції також обгрунтовано зазначив, що переміщення позивача було здійснено в іншу місцевість, а тому, у відповідності до ст. 32 КЗпП України, його переміщення є фактичним переведенням, у звязку з чим можливе лише після отримання на це згоди позивача, чого відповідачем виконано не було.

Такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

Згідно інформації Держземагенства в Ізмаїльському районі Одеської області від 10.04.2013 року стосовно територіальної приналежності земель, розташованих на ділянці 84-85 км лівого берегу р.ОСОБА_5, зазначена ділянка розташована в межах території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району (а.с.8), що також підтверджено державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, виданим Ізмаїльською райдержадміністрацією 26.07.1996 року (а.с.223).

Враховуючи, що позивача було прийнято на посаду, згідно якої він має виконувати свої посадові обовязки в м. Ізмаїл, то його доводи про те, що його було переміщено на роботу в іншу місцевість (інший населений пункт), знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської Області від 17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_9

ОСОБА_2