АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого -судді- Колодяжної Н.Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПП «Таврія» до ОСОБА_2, Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович», Відділу Держкомзему, третя особа- ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» - про визнання недійсним договору оренди землі та визнання поновленим попереднього договору оренди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі Фермерське господарство «Скорук М.А.» просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає скаргу необґрунтованою, а рішення законним, таким, що підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 березня 2006 року на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,3036 га (пай НОМЕР_1), розташована у с. Новософіївка Нікопольського району Дніпропетровської області.

Між ПП «Таврія» та ОСОБА_2 10 лютого 2007 року було укладено Договір оренди земельної ділянки строком на п'ять років.

Згідно п.2.5 Договору - по закінченню терміну договору орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки, яка є предметом цього договору, на новий термін.

Обов*язок виконання умов договору лежить як на орендареві так і на орендодавцеві.

В ч.1 ст. 777 ЦК України, зазначено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

До закінчення строку дії договору оренди, позивач 17 липня 2011 року провів збори пайовиків ПП «Таврія», де було обговорено питання стосовно укладення договорів оренди земельних ділянок на новий термін та на нових умовах.

10 лютого 2012 року ПП «Таврія» направило ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на оренду земельної ділянки з додаванням проекту додаткової угоди, підтвердженням чого є відповідний штамп поштового відділення та підпис службової особи поштового відділення про отримання простих листів (оригінал списку та печатки поштового відділення було перевірено апеляційним судом).

Поновлення договору оренди землі на новий строк ОСОБА_2 обговорювати з ПП «Таврія» не стала, а 26 березня 2012 року уклала договір земельної ділянки з ФГ «Скорук М.А.».

Із матеріалів справи вбачається, що умови договору оренди землі, які пропонувало ПП «Таврія» не були гірші за умови укладеного договору оренди з ФГ «Скорук М.А.».

Доказів про те, що ПП «Таврія» неналежно виконувало попередній договір оренди землі відповідач ОСОБА_2 суду не надала. Її заява до позивача, яку ПП «Таврія» отримало 15 серпня 2011 року, містить прохання після збору врожаю 2011 року не займати належну їй земельну ділянку. Однак, будь-які претензії, причини щодо недотримання позивачем умов договору, відповідачка не висловлювала.

В разі закінчення зазначеного в договорі строку оренди переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене статтею 33 Закону від 6 жовтня 1998 р. N 161-XIV "Про оренду землі", поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Відповідно до положень ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Положення ч. 4 ст. 33 вказаного Закону, якою передбачено, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється лише у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору.

А тому висновок суду, що переважне право не припиняється виключно з підстав бажання власника землі передати земельну ділянку в оренду іншій особі або фактом укладання договору оренди з іншим орендатором - зроблений у відповідності до вимог закону.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що направлення відповідачкою до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з ПП «Таврія», заяви з проханням після збору врожаю 2011 року не займати належну їй земельну ділянку, не створює будь-яких прав та обов'язків для сторін в розумінні положень ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Приймаючи до уваги, що після закінчення строку дії договору земельна ділянка, яка без визначення меж перебувала у загальному масиві, що орендувався ПП «Таврія», знову передається в оренду, договір оренди земельної ділянки площею 9,3036 га від 10 лютого 2007 року, укладений між Приватним підприємством «Таврія» та ОСОБА_2 відповідно до ч.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» слід вважати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи, що згідно зазначеної норми права у цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки, суд обгрунтовано задовольнив вимоги позивача щодо зобов'язання ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення з Приватним підприємством «Таврія» додаткової угоди.

Відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи, що Договір, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Скорук М.А.» суперечить умовам попереднього Договору між ОСОБА_2 та ПП «Таврія», а також вимогам Закону «Про оренду землі», суд вірно визнав його недійсним.

Крім того, суд врахував, що ПП «Таврія» орендувало земельну ділянку ОСОБА_2 у загальному масиві, разом з ділянками інших власників без встановлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками. А Договір оренди, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Скорук М.А.», юридично закріплює право останнього на використання земельної ділянки у межах, які незаконно та не вірно визначені актом про відновлення меж земельної ділянки, тому цей договір порушує права ПП «Таврії» як орендаря суміжних з нею земельних ділянок, що також дає підстави для визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у суду права на вирішення спору про визнання договору поновленим протирічать ст. 55 Конституції України, п.7 Договору та ст.ст.15,16 ЦКУ.

Посилання скаржника на те, що необхідною умовою укладення договору оренди землі є наявність згоди орендодавця, чого не було у даному випадку, - не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що за Договором з ПП «Таврія» власник землі зобов*язалась надати цьому Підприємству переважне право на поновлення договору на новий строк.

Твердження у скарзі, що договір з ФГ «Скорук М.А.» є вигіднішим, оскільки укладений на умовах 3% в грошовому виразі, а договір з ПП «Таврія» існував на умовах 2%, - спростовується проектом Додаткової угоди, що пропонувалась відповідачці, де у п.1 йдеться про орендну плату - 3% від грошової оцінки земельної ділянки.

Інші доводи скарги перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення.

Воно відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Скорук М. А.»- відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014р. - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку у 20-денний строк.

С У Д Д І Колодяжна Н.Є.

Бараннік О.П.

Лисична Н.М.