Номер провадження: 22-ц/785/4662/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

а також представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради

Овідіопольського району ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконними рішень ОСОБА_4 сільської ради, припинення права власності на частку у спільному майні, виділ в натурі частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

07 березня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 сільської ради Овідіопольського району про визнання незаконними рішень ОСОБА_4 сільської ради, припинення права власності на частку у спільному майні, виділ в натурі частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що жилий будинок по вул.Південна, 1 в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області належав на праві власності ОСОБА_8 і був розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. державного підприємства - учбового господарства ім. А.В. Трофимова.

27.05.1971 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9 1/2 частину вказаного жилого будинку, крім того, останньому була надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,08 га..

04.04.1974 року ОСОБА_9 продав належну йому 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_6 та наказом директора учгоспу ім. А.В. Трофимова їй була надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,08 га., яка раніше перебувала в користуванні у ОСОБА_9.

В порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом право власності в рівних частках, тобто по 1/4 частині, на другу половину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами набули ОСОБА_11 і ОСОБА_7.

27.07.1978 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_7 продала ОСОБА_12 належні їй 23/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. Після укладення цієї угоди у власності ОСОБА_7 залишилось 2/100 частин жилого будинку.

Наказом №221 директора учгоспу ім. А.В. Трофимова від 22.07.1978 року за ОСОБА_13 була закріплена земельна ділянка площею 0,10 га..

Наказом директора учгоспу ім. А.В. Трофимова від 12.09.1979 року №294 ОСОБА_13 у зв'язку з набуттям права власності на частину житлового будинку надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,14 га. по вул.Південна, 1 в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, а ОСОБА_11 надана в користування земельна ділянка площею 0,07 га..

25.05.1991 року на підставі договору дарування ОСОБА_13 та ОСОБА_11 подарували ОСОБА_2 свої частини житлового будинку, тобто 48/100 частин. За цими частинами жилого будинку станом на той час було 0,07 га. присадибної земельної ділянки.

Рішенням №5 виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради від 13.01.1994 року ОСОБА_6 передана безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд земельна ділянка площею 0,096 га. по вул.Південна, 1 в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області.

29.05.1997 року виконавчий комітет ОСОБА_4 сільської ради Овідіопольського району Одеської області прийняв рішення №70 про передачу ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку земельну ділянку площею 0,07 га..

На думку позивача ОСОБА_2 вищезазначені рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Овідіопольського району Одеської області прийняті з перевищенням компетенції та суперечать положенням ст. 42 Земельного Кодексу України в редакції Закону 1991 року, прийняті без врахування розміру часток співвласників у праві власності на житловий будинок, без визначення меж кожної із цих ділянок, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати їх незаконними та скасувати.

Також позивач зазначав, що між сторонами по справі виник спір з приводу володіння та користування житловим будинком, присадибною земельною ділянкою. Оскільки частка ОСОБА_7 у праві власності на житловий будинок є незначною, реально в натурі не може бути виділена, тому позивач просив припинити право власності ОСОБА_7 на 2/100 частин житлового будинку, визнати за ним право власності на цю частину житлового будинку, поділити в натурі між ним та ОСОБА_6 житловий будинок з виділенням йому 1/2 частини цього будинку, встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою між ним та ОСОБА_6 відповідно до часток кожного з них у праві власності на жилий будинок.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та пропущення позивачем строку позовної давності, а тому просила у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 позов визнала повністю.

Представник ОСОБА_4 сільської ради Овідіопольського району Одеської області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання на з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому справа розглянута судом без його участі.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року позов задоволено частково, припинено право власності ОСОБА_7 на 2/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою Одеська область Овідіопольський район с.Молодіжне вул.Південна, 1; визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану частину житлового будинку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання 22.10.2014 року відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_14 не зявились, хоча про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать судові повідомлення про отримання ними судових повісток, крім того 01.10.2014 року та 22.10.2014 року від них надійшли заяви за вх. №22-19743, № 22-21540 про подальший розгляд справи за їх відсутності, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи. Крім того, представники відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 приймали участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції та давали пояснення по апеляційній скарзі, заперечуючи проти її задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та пояснення на неї апелянта та його представника ОСОБА_3, а також заперечення представників ОСОБА_6 ОСОБА_14 та ОСОБА_15, а також представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що відповідно до договору дарування від 25 травня 1991 року ОСОБА_2 набув право власності на 48/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Молодіжне вул. Південна,1 (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 квітня 1974 року ОСОБА_6 набула у власність 1/2 частку вказаного будинку з господарськими будівлями спорудами (т.1 а.с.26).

При цьому, в договорі дарування та договорі купівлі-продажу не визначено, які саме приміщення в будинку та господарські будівлі та споруди перейшли у користування та розпорядження ОСОБА_2 та ОСОБА_6, тобто їх частки у будинку не були конкретизовані.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається з листа начальника КП Овідіопольське РБТІ від 18.06.2007 р. між співвласниками не здійснювався поділ будинку в натурі та не здійснювалася конкретизація користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України, тобто виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Крім того, згідно рішення №1644-V ОСОБА_4 сільської ради від 19.11.2009 року за домоволодінням №1 по вул.Південна в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області закріплена земельна ділянка загальною площею 0,1771 га. (т.2 а.с. 165-167).

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №5 від 13 січня 1994 року в частині передачі у власніть ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,096 га., яка розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с.Молодіжне вул.Південна, 1, та рішення №70 від 29 травня 1997 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,07 га., яка розташована за тією ж адресою. Оскільки при винесенні оскаржуємих рішень, виконавчий комітет ОСОБА_4 сільської ради вийшов за межі своєї компетенції, так як у відповідності до діючого на той час законодавства виключно на пленарних засіданнях ради вирішувалися питання регулювання земельних відносин.

Згідно із ст.3 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) розпоряджаються землею ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність, або надають їх у користування та вилучають їх. У відповідності до ст.9 ЗК України (в редакції 1990 року) до відання сільських, селищних ОСОБА_16 у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування.

Стаття 22 Закону України Про місцеві ОСОБА_16 народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ, який діяв до набрання чинності ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні, встановлювала, що виключно на пленарних засіданнях ОСОБА_16 народних депутатів вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства.

Таким чином, рішення №5 від 13.01.1994 р. та рішення №70 від 29.05.1997 р. про передачу у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_2 земельних ділянок, прийняті виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради за межами своєї компетенції, яка встановлена Законом України Про місцеві ОСОБА_16 народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування від 7 грудня 1990 року, тобто ці рішення є такими, що прийняті в порушення норм законодавства, тому в частині передачі земельних ділянок сторонам по справі вони підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ у випадках, передбачених статтями 86 - 89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п. 21 вищезазначеної постанови, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Згідно з п. в ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельного сервітуту у вигляді права проходу.

Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Під час розгляду справи апеляційним судом сторонам було запропоновано вирішити спір шляхом укладення мирової угоди, для чого за їх згодою їм надавався термін для укладення такої угоди з визначенням розмірів земельних ділянок користувачів, встановлення їх меж та порядком користування земельними ділянками в межах фактичного користування ними, однак відповідач ОСОБА_6 в особі свого представника ОСОБА_14 категорично відмовилась від укладення мирової угоди.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин норму закону, яка підлягала до застосування, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 89 ЗК України користувач земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, має право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Крім того, судовою колегією прийнято до уваги, що суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 щодо припинення права власності на 2/100 частки у спільному майні відносно якого виник спір та яке належить ОСОБА_7 та визнав право власності на це майно за позивачем.

У звязку з чим, спірне домоволодіння належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6 по 1/2 частині кожному, а, отже, і земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні співвласників слід розподілити у відповідності до їх часток у спільному домоволодінні.

На підставі зазначеного та враховуючи вищенаведені норми права колегія суддів ввжає, що запропонований експертом варіант поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельної ділянки та встановлення сервітуту згідно з ідеальними долями співвласників по 1/2 частині кожному, що визначений у висновку №144/2008 судово технічно будівельної експертизи від 14.07.2008 року, не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам всіх користувачів земельної ділянки, які є власниками спірного домоволодіння.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції в повній мірі не відповідають вимогам норм матеріального права, на які посилається місцевий суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також не підтверджується доказами, на підставі чого колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 сільської ради Овідіопольського району про визнання незаконними рішень ОСОБА_4 сільської ради, виділ в натурі частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №5 від 13 січня 1994 року в частині передачі у власніть ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,096 га., яка розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с.Молодіжне вул.Південна, 1.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №70 від 29 травня 1997 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,07 га., яка розташована за адресою: Одеська область Овідіопольський район с.Молодіжне вул.Південна, 1.

Виділити ОСОБА_2 у власність та користування відповідно до висновку №144/2008 судової будівельно технічної експертизи від 14.07.2008 року приміщення житлового будинку літ. А, що розташований за адресою Одеська область Овідіопольський район с.Молодіжне вул. Південна, 1, загальною площею 44,11 кв.м., що складається з приміщення 1-1 веранда, площею 10 кв.м., приміщення 1-2 житлова, площею 17,5 кв.м., приміщення 3-1, житлова, площею 12,21 кв.м., приміщення І коридор, площею 4,4 кв.м., господарські будівлі та споруди - вбиральня літ Д, навіс літ И, гараж під літ В.

Виділити ОСОБА_6 у власність та користування приміщення житлового будинку літ. А, що розташований за адресою Одеська область Овідіопольський район с.Молодіжне вул. Південна, 1, загальною площею 43,58 кв.м., що складається з приміщення 2-4, житлова, площа 8,6 кв.м., приміщення 2-5, житлова, площею 16,7 кв.м., приміщення ІІ веранда, площею 2,0 кв.м., приміщення ІІІ веранда, площею 7,4 кв.м., приміщення ІV кухня, площею 8,88 кв.м.. та господарські споруди - сарай під літ. Е, літню кухню літ Ж, навіс літ. К, сарай літ Л.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за недостающі площі господарських споруд у розмірі 1 664 гривень.

Встановити земельні сервітути по відношенню до території земельної ділянки співвласника 1/2 частини ОСОБА_2 на відстані 1 м. від житлового будинку літ. А, площею 3,3 кв.м., виділити співвласнику 1/2 частини ОСОБА_6 20,11 кв.м. для обслуговування приміщень житлового будинку літ. А.

Встановити ОСОБА_2 межі порядку користування земельною ділянкою, що визначено на малюнку №11 на стр. 90 висновку №144/2008 судової будівельно технічної експертизи від 14.07.2008 року, від точки 12 від кута паркану зі сторони вул.Південна по прямій лінії на відстані 13,41 м. по межі паркану зі сторони дороги до точки 1, з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 1,21 м. до точки 11; від вказаної точки по прямій лінії на відстані 3,44 м. по зовнішній стіні житлового будинку літ А до точки 10; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 5,1 м. по внутрішній стіні житлового будинку літ А, що розподіляє приміщення: 2-5 житлова, площею 16,7 кв.м., що знаходяться в користуванні співвласника 1/2 частини ОСОБА_6 від приміщення 3-1 житлова, площею 12,21 кв.м., що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 з 48/100 частями до точки 9; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 7,24 м. по зовнішній стіні житлового будинку літ А до точки 8; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 0,90 м. по зовнішній стіні житлового будинку літ А до точки 7; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,97 м. до точки 62 ; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 0,21 м. до точки 61; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 44,76 м. до точки 6; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 9,84 м. до точки 16; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 49,54 м. по межі паркану до точки 15; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 1,89 м. по межі паркану до точки 14; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 28,26 м. по межі паркану до точки 13; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 18,54 м. по межі паркану зі сторони вул.Південна до першочергової точки відліку точки 12.

Встановити ОСОБА_6 межі порядку користування земельною ділянкою, що визначено на малюнку №11 на стр. 90 висновку №144/2008 судової будівельно технічної експертизи від 14.07.2008 року, від точки 1 по прямій лінії на відстані 19,57 м. по межі паркану зі сторони дороги до точки 2; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 4,6 м. по межі паркану зі сторони дороги до точки 3; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 46,58 м. по межі паркану зі сторони дороги до точки 4; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 12,1 м. по межі паркану до точки 5; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,9 м. по межі паркану до точки 6; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 44,76 м. до точки 61; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 0,21 м. до точки 7; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 0,90 м. по зовнішній стіні житлового будинку літ А до точки 8; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 7,24 м. по зовнішній стіні будинку А до точки 9; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,1 м. по внутрішній стіні житлового будинку літ А, розподіляющій приміщення: 2-5 житлова, площею 16,7 кв.м, що знаходиться в користуванні ОСОБА_6 з 1/2 частини від приміщення 3-1, житлова, площею 12,21 кв.м, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 з 48/100 частями до точки 10; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 3,44 м. по зовнішній стіні житлового будинку літ А до точки 11; з наступним продовженням по прямій лінії на відстані 1,21 м. до першочергової точки відліку точки1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_16

ОСОБА_17