Номер провадження № 22-ц/785/1218/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді Процик М.В.

суддів Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі Булгак Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-34» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-34» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року Житлово-будівельний кооператив (далі ЖБК) «Іллічівський-34» звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду, позивач просив про стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг (за станом на 01.11.2013р.) у сумі 16792,13 грн. та понесених судових витрат. Позивач посилався на тривале порушення відповідачами своїх зобовязань по оплаті житлово-комунальних послуг.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на відсутність заборгованості та на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року у задоволенні позову ЖБК «Іллічівський-34» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено.

В апеляційній скарзі ЖБК «Іллічівський-34» просить рішення суду від 14 жовтня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неповне зясування судом обставин справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної

скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.1,3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що із розрахункових книжок відповідачів вбачається систематичне

проведення оплати за житлово-комунальні послуги, а позивачі наявність боргу не довели.

Проте з такими висновками суду погодитись неможливо.

За вимогами ст.ст. 213 ч.1,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним

і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Вищенаведеним вимогам процесуального закону рішення суду 1-ої інстанції не відповідає.

За змістом ст. ст. 20, 32 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-1У «Про житлово-комунальні послуги» (далі: Закон № 1875-1У) споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги, оплата за які нараховуються щомісячно, у строки, встановлені договором або законом.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.ст.8,12,24,15 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність; основними обовязками члена кооперативу є додержання статуту кооперативу, виконання рішень органів управління кооперативу, виконання своїх зобовязань перед кооперативом тощо. Кооперативи надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, за державними цінами і тарифами… Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, які уповноважені вирішувати питання визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу.

Згідно з п. 15 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затв. ОСОБА_5 Міністрів УРСР № 186 від 30.04.1985р. житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому жилого будинку (будинків) та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності.

У відповідності до розділів ІУ, У Уставу ЖБК «Іллічівський-34» засоби ЖБК складаються із внесків на проведення капітального ремонту, внесків на експлуатацію житлового будинку та утримання прибудинкової території, інших надходжень; внески на експлуатацію житлового будинку та утримання прибудинкової території встановлюються в розмірах, необхідних для покриття фактичних витрат кооперативу на ці потреби, виходячи із житлової площі займаних квартир; член ЖБК зобовязаний виконувати вимоги Уставу та рішення загальних зборів членів кооперативу, своєчасно вносити платежі на покриття витрат кооперативу на експлуатацію і капітальний ремонт житлового будинку, на утримання прибудинкової території, внески в спеціальні фонди і плату за комунальні послуги…(а.с.12-44)

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є членом ЖБК «Іллічівський-34», проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4,19.11.1988р.н..(а.с.55) Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3, у 1992 році ОСОБА_2 повністю виплатила пай у розмірі 15614,08 руб. (а.с.252) На підставі діючих на час внесення пайового внеску ст.ст.15-16 Закону України «Про власність» ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вважаються такими, що набули право спільної власності на вищевказану квартиру, а тому тягар утримання квартири покладається на них, як на власників житла, частки яких поки що не визначені. Відповідач ОСОБА_4 є тільки членом сімї власників, а тому питання щодо її участі у понесенні витрат на оплату наданих житлово-комунальних послуг має вирішуватися нею з власниками квартири, а не з позивачем.

Відтак, належними відповідачами у справі є ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які як співвласники квартири зобовязані виконувати вимоги Уставу та рішення загальних зборів членів кооперативу, своєчасно вносити платежі на покриття витрат кооперативу на експлуатацію і капітальний ремонт житлового будинку, на утримання прибудинкової території та на оплату наданих комунальних послуг. Починаючи з 2005 року відповідачі не в повному обсязі оплачували житлово-комунальні послуги, повязані з утриманням будинку та прибудинкової території, та з наданням комунальних послуг у звязку з чим у них утворилася заборгованість. Через виникнення заборгованості позивач 05 січня 2012 року звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, який було видано, але за заявою відповідачів ухвалою суду від 23.02.2012р. скасовано (а.с.289 ).

Із матеріалів справи та із наданих сторонами апеляційному суду письмових доказів, розрахункових книжок, реєстрів нарахувань вбачаються наступні обставини. У розрахунковій книжці виписаній на імя ОСОБА_2 за станом на 01.11.2005р. бухгалтером ЖБК здійснено запис про те, що відповідачам в 2004 році було нараховано оплату житлово-комунальних послуг у сумі 1537,71 грн., за січень-жовтень 2005р. 1208,54 грн., всього нараховано 2746,25 грн., фактично сплачено 2000 грн., борг за станом на 01.11.2005р. складає 746,25 грн.(а.с.273) Бухгалтером водночас зроблено дописку + старий борг. Однак розмір старого боргу, його складові та період, за який він утворився бухгалтером не зазначено, а надана апеляційному суду копія будинкової книги з нечіткими записами вказаного недоліку не усуває. Враховуючи суперечливість наданих позивачем письмових доказів щодо боргу до 2004 року, та те, що рішення суду за ст. 60 ч. 4 ЦПК України не може грунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає правильним визначити початок відліку розрахунку боргу відповідачів, починаючи із вказаної бухгалтером суми 746,25 грн. за станом на 01.11.2005р. За листопад-грудень 2005р. відповідачам було нараховано оплату за надані житлово-комунальні послуги у сумі 315 грн.18 коп.(а.с.227) Оплата у вказаний період відповідачами не здійснювалась. Розмір боргу на 01.01.2006р. склав 1061 грн. 43 коп. ( 746,25+ 315,18) В 2006 році нараховано оплату за житлово-комунальні послуги у сумі 2066,19 грн., сплачено відповідачами 2200 грн.(а.с.209,227) В 2007 році нараховано - 3030,07 грн., сплачено 300 грн.;(а.с.228,276) в 2008 році нараховано - 3927,62 грн., сплачено 2000 грн.;(а.с.209,228,286-287) в 2009 році нараховано - 5483,03 грн., сплачено 5500 грн.;(а.с.209,229-230,274-276) в 2010 році нараховано - 5366,17 грн., сплачено 4560,34 грн.;(а.с.209,230,263-265) в 2011 році нараховано - 5598,66 грн., сплачено 4194,04 грн.;(а.с.209,230,266-269) в 2012 році нараховано - 6619,43 грн., сплачено 5474,55 грн.;(а.с.209,231,270-271,91-95) за 10 місяців 2013 року нараховано 5310,90 грн., сплачено 6277,23 грн.(а.с.209,231,96-97) Всього нараховано відповідачам оплати за житлово-комунальні послуги у сумі 38463,50 грн., а фактично сплачено 30506,16 грн. Остаточно розмір боргу відповідачів перед позивачем, який підлягає стягненню, склав 7957,34 грн. Висновки суду що відсутності боргу є неспроможними.

Водночас колегія суддів вважає за неможливе стягнути з відповідачів нараховані їм позивачем проценти витрат сплачених державному виконавцю в 2011 році у сумі 1698,03 грн., оскільки за визначенням ст. 13 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-1У «Про житлово-комунальні послуги» вказана сума не є різновидом житлово-комунальних послуг, а рішення загальних зборів ЖБК щодо покладення цих витрат на членів ЖБК ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано. Надані суду накази голови правління (а.с.230,259-260) не можуть бути підставою для покладення вказаних витрат на відповідачів, за вимогами ст. 15 Закону України «Про кооперацію»

За змістом ст.ст.256-257,264 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Поданням позивачем заяви про видачу судового наказу у січні 2012 року перебіг позовної давності було перервано.(а.с.288-290) А крім того, за наданими відповідачами розрахунковими книжками в 2008-2009р.р. ними здійснювалось також погашення боргу шляхом внесення платежів у сумах по 400 грн., по 500 грн. без зазначення періоду, за який здійснюється оплата.(а.с.286-287,274-276) Такі дії відповідачів свідчать про визнання ними боргу, внаслідок чого також було перервано перебіг позовної давності. А тому підстав для застосування строку позовної давності, про що просили відповідачі, не вбачається.

За таких обставин, в межах доводів апеляційної скарги та заперечень відповідачів, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду 1-ої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги ( за станом на 01.11.2013р.) у сумі 7957 грн. 34 коп. У позові до ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів у рівних частках на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 119 грн. 36 коп. (79,57 грн.+ 39,79 грн.)

Керуючись ст. ст. 303,307ч.1п.2,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-34» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року скасувати.

Позов Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-34» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (прож. в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (прож. в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2) солідарно на користь Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-34» (розташований в м. Одесі по вул. Дніпропетровська дорога,127 ) заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 7957 грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (прож. в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (прож. в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2), на користь Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-34» (розташований в м. Одесі по вул. Дніпропетровська дорога,127 ) понесені судові витрати, в рівних частках з кожного, у сумі 119 грн. 36 коп.

У задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-34» до ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Л.І. ОСОБА_6 Гірняк