Справа № 138/2373/14-ц
Провадження №:2/138/683/14
Могилів-Подільський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:
головуючого судді:
за участю: секретаря
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 в особі їх законного
представника ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося
до Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області з позовом до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, посилаючись на те, що 05.06.2008
позивачем було укладено з ОСОБА_9
кредитний договір № 014/0003/82/126402,
відповідно до умов якого останньому
США зі сплатою 14% річних. З метою
забезпечення належного виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
позивачем та ОСОБА_2 був укладений
договір іпотеки від 05.06.2008, відповідно
до умов якого ОСОБА_10 передав банку в
іпотеку житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5
помер, проте за життя порушив умови
кредитного договору, що призвело до
виникнення заборгованості, а тому
позивач звертається до суду з позовом
про звернення стягнення на предмет
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю з підстав, викладених в
позовній заяві. Зазначила, що заміна
боржника за основним зобов'язанням в
зв'язку зі смертю ОСОБА_9 його
спадкоємцями не відбулась, що виключає
необхідність застосування судом норм
ч. 1 ст. 523 ЦК України, яка визначає
необхідність отримання позивачем
згоди іпотекодавця нести
відповідальність за нових боржників.
Відповідач ОСОБА_10 та його представник
в судовому засіданні, не заперечуючи
факт укладення кредитного договору,
договору іпотеки та розмір
заборгованості, позов не визнали,
просили у його задоволенні відмовити з
підстав, викладених у письмових
запереченнях (а.с.48-49). Представник
відповідача зазначила, що після смерті
ОСОБА_9 відбулась заміна боржника за
кредитним договором його спадкоємцями,
які прийняли спадщину, а відповідач, у
передбачений ст. 513 ЦК України спосіб,
не погоджувався забезпечувати
виконання зобов'язання новими
боржниками, Відтак є всі підстави для
застосування судом положень ч. 1 ст. 523
ЦК України, що має наслідком відмову у
Треті особи, належним чином
повідомлені про день, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибули. Третя особа ОСОБА_6 подала до
суду заяву, в якій просила розгляд
справи проводити за її відсутності,
проти задоволення позову заперечила.
Третя особа ОСОБА_5 подав до суду заяву,
в якій просив розгляд справи проводити
за його відсутності, справу вирішити на
розсуд суду.
Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступних
Однією із загальних засад цивільного
законодавства, зокрема, є свобода
договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3
ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України
зазначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК
України встановлює, що зобов`язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
05.06.2008 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
та ОСОБА_9 укладено кредитний договір
№014/0003/82/126402 (далі - кредитний договір),
згідно умов якого останньому було
зі сплатою 14% річних в доларах США з
кінцевим строком повернення кредиту та
процентів за ним 04.06.2018 року (а.с. 4-10).
ОСОБА_5 зобов'язався здійснювати
погашення кредиту та процентів
щомісячно, до 5 числа кожного
календарного місяця, однаковими
платежами згідно з графіком (Додаток №1
до кредитного договору).
З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за вказаним вище
кредитним договором, 05.06.2008 між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та майновим
поручителем ОСОБА_2 укладено договір
іпотеки, відповідно до п. 1.2. якого
ОСОБА_10 передав ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в іпотеку житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1,
загальною площею 77,07 кв. м., що
складається з одного кам'яного
житлового будинку (літ. А) житловою
площею 34,53 кв. м., підвалу "А1", сараю "Б",
вбиральні "Г", відмостки "І", огорожі "1-3"
Вказане майно належить ОСОБА_2 на праві
власності на підставі договору
дарування від 10.12.2002 серії ВАВ №569585,
посвідченого приватним нотаріусом
Могилів-Подільського районного
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_11, за реєстровим №5396,
зареєстрованого 05.04.2008 в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно за №2985 (а.с. 185).
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 212).
Згідно розрахунку суми боргу,
заборгованість ОСОБА_9 по кредитному
договору станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 р.
становить 10 717,62 доларів США, з яких 10
406,84 доларів США - заборгованість по
кредиту; 171,74 доларів США -
заборгованість по відсотках; 139,04
доларів США - заборгованість по пені.
З матеріалів спадкової справи (а.с. 203-236)
вбачається, що третя особа ОСОБА_6
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто в
межах строку, визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК
Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України
малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами
другою - четвертою статті 1273 цього
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 1273 ЦК України
неповнолітня особа віком від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років
може відмовитися від прийняття
спадщини за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальника і органу
опіки та піклування. Батьки
(усиновлювачі), опікун можуть
відмовитися від прийняття спадщини,
належної малолітній, недієздатній
особі, лише з дозволу органу опіки та
Зважаючи на вказані вище норми,
спадщину після смерті ОСОБА_9 також
прийняли його малолітні діти ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
також син померлого ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який на момент смерті
батька був неповнолітнім, в матеріалах
спадкової справи відсутні заяви про
відмову від прийняття ними спадщини
Окрім третіх осіб спадкоємцями за
законом були батьки померлого ОСОБА_9 -
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які в порядку ч. 1 ст.
1273 ЦК України та в межах встановлених ч.
1 ст. 1270 ЦК України строків, від
прийняття спадщини відмовились, що
підтверджується відповідними заявами
Отже, спадкоємцями померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9, які прийняли
спадщину, є треті особи у справі.
Вказані обставини, визнані сторонами, а
тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.
За таких підстав та зважаючи на
пояснення представника позивача та
заперечення представника відповідача
спірним є питання щодо того чи
відбулась заміна боржника за основним
зобов'язанням ОСОБА_9 його спадкоємцями
та наявності підстав застосування
судом норм ч. 1 ст. 523 ЦК України, яка
визначає правові наслідки заміни
боржника у зобов'язанні, забезпеченому
порукою або заставою.
Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК зобов'язання
припиняється смертю боржника, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з його
особою і у зв'язку з цим не може бути
виконане іншою особою.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.
Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що у разі смерті
боржника за кредитним договором за
наявності спадкоємців відбувається
заміна боржника в зобов'язанні, який
несе відповідальність у межах вартості
майна, одержаного у спадщину.
Аналогічна позиція викладена і у
Постанові Верховного Суду України від
17.04.2013 у справі № 6-18цс13.
Отже, посилання представника позивача
на те, що у разі смерті боржника, який
був стороною кредитного договору, не
відбулась заміна боржника в
зобов'язанні його спадкоємцями,
оскільки має місце успадкування
грошового обов'язку спадкоємцями
ОСОБА_9, є помилковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 520 ЦК України
боржник у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою (переведення
боргу) лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачено законом.
Зважаючи на викладене вище та на те, що
спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняли
його дружина та діти, які є третіми
особами у справі, суд приходить до
висновку, що в даному випадку відбулась
передбачена законом заміна боржника
(переведення боргу) за кредитним
договором від 05.06.2008 № 014/0003/82/126402 і до
спірних правовідносин в силу положень
п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України слід
застосувати, зокрема, й положення норм
чинного законодавства, які регулюють
заміну боржника у зобов'язанні та її
Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України
порука або застава, встановлена іншою
особою, припиняється після заміни
боржника, якщо поручитель або
заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
Пунктом 9.4 договору іпотеки від 05.06.2008
визначено, що іпотека зберігає свою
силу у випадку, коли у встановленому
законом порядку відбувається
переведення позичальником боргу за
кредитним договором на іншу особу, що
спростовує твердження представника
відповідача, що відповідач не надавав
свою згоду забезпечувати виконання
зобов'язання новими боржниками.
Щодо тверджень представника
відповідача про недотримання
письмової форми правочину щодо заміни
боржника у зобов'язанні, суд зазначає
Відповідно до ч. 1 ст. 521 ЦК України форма
правочину щодо заміни боржника у
зобов'язанні визначається відповідно
до положень статті 513 цього Кодексу.
Так, згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Проте як вбачається з положень ч. 1 ст. 218
ЦК України недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.
Крім того суд також бере до уваги й те,
що в даному випадку заміна боржника в
основному зобов'язанні відбулась в
порядку встановленому законом,
внаслідок його смерті, а не в порядку
досягнення домовленостей між
сторонами кредитного договору.
Згідно ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому законом.
Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання і є дійсною
до припинення основного зобов'язання
або до закінчення строку дії
іпотечного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про іпотеку" майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
Згідно ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.
Аналогічні положення щодо надсилання
вимоги про усунення порушень
іпотекодавцю та позичальнику
містяться і в п. 6.1. договору іпотеки від
З матеріалів справи вбачається, що
відповідачу, на виконання зазначених
вище вимог закону та іпотечного
договору, було направлено відповідну
вимогу, яка була отримана ОСОБА_2 20.05.2014,
що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 19-20).
В той же час, вимоги позивача не були
виконані та заборгованість погашена
Частинами 1, 3 статті 33 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.
Відповідно до п. 6.2 договору іпотеки від
05.06.2008 іпотекодержатель набуває право
звернути стягнення на предмет іпотеки
та задовольнити всю суму зобов'язання
на момент звернення стягнення, у тому
числі суму заборгованості за кредитом
та відсотками, штрафними санкціями,
комісійною винагородою незалежно від
настання строку виконання основного
зобов'язання, який зазначено у
кредитному договорі, якщо у момент
настання строку виконання зобов'язань
за кредитним договором вони не будуть
виконані, а саме: при повному або
частковому неповерненні у
встановлений кредитним договором
строк суми кредиту; або при несплаті
або частковій несплаті у встановлені
кредитним договором строки сум
процентів, комісійної винагороди, сум
неустойки (пені, штрафних санкцій).
Як встановлено судом, з боку ОСОБА_9
були порушені умови основного
зобов'язання в частині виконання вимог
кредитного договору № 014/0003/82/126402 від
05.06.2008, які не були виконані і його
спадкоємцями, що стало підставою для
звернення позивача до суду з вимогою
звернути стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, як роз'яснено в п. 9 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
З огляду на викладене вище, суд
приходить до висновку про
правомірність вимог позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- жилий будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 загальною площею 77,07 кв.м.,
жилою площею 34,53 кв.м., зазначений в
плані літерою А, підвал А1, сараї - Б та В,
вбиральня - Г, відмостка - 1, огорожа - 1-3,
що належить на праві власності ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_2) на підставі договору
дарування від 10.12.2002 серії ВАВ №569585,
посвідченого приватним нотаріусом
Могилів-Подільського районного
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_11, за реєстровим №5396,
зареєстрованого 05.04.2008 в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно за №2985.
Статтею 39 частиною 1 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України
«Про іпотеку», реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження", з
дотриманням вимог цього Закону.
Як роз'яснено в п. 42 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», Резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Таким чином звернення стягнення на
предмет іпотеки має бути проведено
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження»,
за початковою ціною, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного вище та
керуючись ст.ст. 10, 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 88,
ст.ст. 212-215 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 3, ч. 1
ст. 218, ч. 1 ст. 513, ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 521, ч. 1
ст. 523, ч. 1 ст. 525, ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1
ст. 608, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 629, ч. 1 ст. 1054, ст.
1218, ч. 1 ст. 1270, ч. 4 ст. 1268, ч. 1, 3, 4 ст. 1273, ст.
1282, ЦК України, ст. 1, ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 11, ч.
1, 3 ст. 33, ч. 1, 2 ст. 35, ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 41
Закону України «Про іпотеку», п. 9, 42
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №014/0003/82/126402 від
05.06.2008 станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 10717,62
доларів США, що за курсом 7,99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від
13.06.2013 складає 85665,94 грн. звернути
стягнення на предмет іпотеки: жилий
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1
загальною площею 77,07 кв.м., жилою площею
34,53 кв.м., зазначений в плані літерою А,
підвал А1, сараї - Б та В, вбиральня - Г,
відмостка - 1, огорожа - 1-3, що належить на
праві власності ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_2) на підставі договору
дарування від 10.12.2002 серії ВАВ №569585,
посвідченого приватним нотаріусом
Могилів-Подільського районного
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_11, за реєстровим №5396,
зареєстрованого 05.04.2008 в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно за №2985 на користь Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" (ідентифікаційний код
юридичної особи 14305909, м. Київ, вул.
Лєскова, 9) шляхом його продажу на
прилюдних торгах, встановивши
початкову ціну на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності під час
проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль"
(ідентифікаційний код юридичної особи
14305909, м. Київ, вул. Лєскова, 9) судові
витрати у виді судового збору в сумі 856
(вісімсот п'ятдесят шість) грн. 66 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Вінницької області через
Могилів-Подільський міськрайонний суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:
Т.Ю. Лисенко

Повний текст рішення складено 22.12.2014