Справа №2-2546/11
Провадження №2/442/24/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

про секретарі - Малик О.Я.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_3 в її користь заборгованість в розмірі 215632 гривень боргу, 5 відсотків від простроченої суми, що становить 10782 гривень (215632 х 5 : 100), інфляцію в сумі 18221 гривня, витрати пов»язані з наданням правової допомоги 5500 гривень, ІТЗ 120 гривень, судовий збір 1670 гривень, а всього 251925 гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що 11 жовтня 2010 року ОСОБА_3 під розписку позичив у неї гроші із спільного бізнесу в сумі 225000 грн., які зобов»язувався повернути їй до 01 жовтня 2011 року. На день передачі грошей ця сума була еквівалентна 28231 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м.Дрогобича.

Згідно розписки відповідача за користування грошима він повинен сплатити їй 15 відсотків річних від неповернутої суми позики, а у випадку несвоєчасного повернення позики 5 відсотків від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Фактично ОСОБА_3 повернув їй: 27 жовтня 2010 року борг в сумі - 80 тис. грн., що становило 10111 дол. США; 03 жовтня 2011 року повернув борг в сумі - 8000 грн., що становило 1001 дол. США; 07 жовтня 2011 року поверну борг в сумі 4000 грн., що становило 502 дол. США, тобто на сьогоднішній день ОСОБА_3 повернув їй 92000 грн., що еквівалентно 11614 дол. США. Неповернутим залишається борг в сумі 133000 (сто тридцять три тисячі) гривень 0-8000-4000), що еквівалентно 16617 дол. США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м.Дрогобича.

Гроші, повернуті 03 жовтня 2011 року в сумі 8000 гривень і 07 жовтня 2011 року в сумі 4000 гривень ОСОБА_3 повернув несвоєчасно, тобто після терміну, встановленого розпискою.

Оскільки ОСОБА_3 своєчасно не повернув борг, то він повинен сплатити їй 5 відсотків від простроченої суми, що становить 6650 гривень (133000 х 5 : 100).

Крім того, сума боргу збільшується внаслідок інфляційних процесів за період з 07 жовтня 2011 року по дату слухання справи станом на 12 вересня 2014 року та становить 18221 гривень.

Сума боргу збільшена на підставі ст. 625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки в розписці ОСОБА_3 вказував суму позики та її повернення як в гривнях так і в доларах США, то борг станом на 11 вересня 2014 року по курсу НБУ становить 12,976598 гривень за один долар США, а тому сума боргу по курсу гривні становить 215632 гривні (16617 х 12,976598).

Таким чином, станом на 11.09.2014 року ОСОБА_3 повинен сплатити їй наступну суму грошей: 215632 гривні боргу, 5 відсотків від простроченої суми, що становить 10782 гривні (215632 х 5 : 100), інфляцію в сумі 18221 гривня, витрати, пов'язані з наданням правової допомоги 5500 гривень, ІТЗ 120 гривень, судовий збір 1670 гривень, а всього 251925гривень.

Всупереч умовам договору, незважаючи на те, що строк повернення позики сплив, кошти відповідачем так і не повернуті, а тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнали частково з підстав викладених в письмовому запереченні, зокрема визнали борг в сумі 2736 дол.США, в решті позовних вимог просять відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов переконання, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, то згідно розписки від 11.10.2010 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти із спільного бізнесу в сумі 225000 (двісті двадцять п»ять тисяч) гривень, та зобов?язався їх повернути в строк до 01.10.2011 року. Зокрема грошові кошти мали повертатись частинами: 17.10.2010 року 80 тис. грн..; 01.05.2011 року 90 тис. грн.. та 01.10.2011 року 55 тис. грн.. (а.с. 8)

Згідно вимог ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 2 ст. 526 ЦК України «зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства».

Стаття 1049 ЦК України гласить, що «позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором».

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як зазначається позивачем ОСОБА_2 у позовній заяві грошові кошти ОСОБА_3 поверталися наступним чином: 27 жовтня 2010 року борг в сумі - 80 тис. грн., що становило 10111 дол. США; 03 жовтня 2011 року борг в сумі - 8000 грн., що становило 1001 дол. США; 07 жовтня 2011 року борг в сумі 4000 грн., що становило 502 дол. США, тобто їй повернуто 92000 грн., що еквівалентно 11614 дол. США, неповернутим залишається борг в сумі 133000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не погодившись із такою сумою заборгованості, пояснив, що позивач не вказала ні в позовній заяві від 26.10.2011 року, ні в позовній заяві про збільшення позовних вимог від 12.09.2014 року про той факт, що ним ще до 26.11.2010 року було повернуто їй більшу частину заборгованості визначеної в розписці від 11.10.2010 року. Зокрема, під час чергового повернення коштів в сумі в гривнях, еквівалентній 900 дол. США за курсом на цей день, ОСОБА_2 власноручно надала розписку про даний факт та зазначила суму його заборгованості перед нею, що залишилась, та яка станом на 26.11.2010 року становила еквівалент 4236 дол. США. На підтвердження чого надав суду відповідну розписку, яку ОСОБА_2 не визнала, але й доказів на її спростування не змогла суду надати, при цьому зазначивши, що підпис дійсно її. Таким чином керуючись Главою 5 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов переконання, що розписка від 26.11.2010 року, яка мається при матеріалах справи є належним та допустимим доказом по справі.

Окрім цього, простежуючи хронологію написання розписок, вбачається, що після написання вказаної вище розписки ОСОБА_3 було ще також погашено перед ОСОБА_2 заборгованість, еквівалентну сумі 1500 дол. США, що підтверджується відповідними двома розписками від 03.10.2011 та від 07.10.2011 року.

Отже, суд з урахуванням всіх вищенаведених розписок приходить до переконання, що заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 по договору позики від 11 жовтня 2010 року, станом на день прийняття рішення становить 2736 дол. США, а не 16617 дол.США як зазначає позивач.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Отже, сума заборгованості по договору позики становить 2736 дол. США * 12,95 грн. (офіційний курс гривні до долара США станом на 25.09.2014р. 100 дол.США=1295,0572грн.) = 35432 гривні 76 копійок, яку слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Що стосується позовних вимог в частині інфляційних втрат, то такі задоволенню не підлягають виходячи з наступного: умовами розписки від 26.10.2011 року, що визначає правовідносини між Позивачем та Відповідачем щодо повернення коштів, передбачено розрахунки у гривні, однак з прив»язкою до грошового еквіваленту зобов»язання в іноземній валюті, а саме доларах США.

Статтею 625 ЦК України встановлено зобов'язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за умови, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання.

Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур»єр».

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов»язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Позовні вимоги в частині стягнення 5 процентів штрафу від суми простроченої заборгованості, суд вважає необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню через неправильне визначення позивачем суми заборгованості, а тому, як наслідок, надання суду неправильного розрахунку суми 5% штрафу від простроченої суми заборгованості.

Щодо відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 5500 грн., то в матеріалах справи наявні лише: Ордер на ведення справи; витяг з договору про надання правової допомоги та довідки в яких вказана ця сума, що не може вважатись належним та допустимим доказом, при цьому відсутні: квитанція до прибуткового касового ордера, акти виконаних робіт. Крім цього в матеріалах справи відсутній вмотивований розрахунок суми з врахуванням Постанови КМУ від 27.04.2006р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних, кримінальних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави». Відтак, суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає частковому задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші, став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача - 1670 грн. витрат по оплаті судового збору при подачі позову та 120 грн. витрат на оплату ІТЗ.

Керуючись Главою 5, ст. ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 524, 533, 625, 627 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суму боргу по розписці в розмірі 35432,76 гривень та судові витрати в розмірі 1790 гривень, а всього 37222,76 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Крамар О.В.