Номер провадження № 22-ц/785/2409/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон у цивільній справі за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,

встановила:

28 лютого 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому після його уточнення, ставив питання про стягнення з ФОП ОСОБА_3 суми за договором доручення від 11 грудня 2007 року, яка складається із суми за надання юридичних послуг у розмірі 1592,62 грн. (що еквівалентно 200 доларам США), суми основного боргу у розмірі 15926,20 грн. (що еквівалентно 2000 доларів США), яка була надана відповідачу для передачі в якості завдатку, крім того 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. судових витрат.

Посилаючись на те, що позивачем не було укладено попередній договір купівлі-продажу та не було передано завдатку продавцю ОСОБА_5 за купівлю двокімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, як було зазначено у договорі доручення та чим було позбавлено позивача змоги укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири та набуття права вимагати від продавця відшкодування збитків за невиконання попереднього договору, просив його вимоги задовольнити.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про стягнення суми основного боргу по оплаті винагороди у розмірі 17 927 грн., моральної шкоди в розмірі 1700 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що вона належним чином виконала всі умови договору доручення, однак кінцевої суми винагороди, передбаченої договором доручення, не отримала.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково та було стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 15926 грн. в якості завдатку (еквівалент на момент розгляду справи 2000 доларів США), 1592 грн. в якості плати за послуги на першому етапі, (еквівалент на момент розгляду справи 200 доларам США) а також 2000 грн. моральної шкоди та 3000 грн. судових витрат. В задоволені зустрічного позову ФОП ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 96-97).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 29.09.2011 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 було скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 було відмовлено. В іншій частині судове рішення було залишено без змін (а.с. 149-152).

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 лютого 2012 року рішення апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2011 року, в частині відмови ОСОБА_4 у стягненні зазначених вище коштів було скасовано та постановлено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимо ОСОБА_4 Рішення апеляційного суду Одеської області в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 було залишено без змін (а.с. 179-182).

28.09.2012 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшло подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 (а.с. 189-198).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2012 року зазначене подання було задоволено (а.с.201).

Однак, хвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2013 року вказана ухвала суду першої інстанції була скасована та постановлена нова, якою в задоволенні подання Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ було відмовлено (а.с. 244-245).

20 листопада 2013 року до Малиновського районного суду м. Одеси знову надійшло аналогічне подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 (а.с. 248-249).

Дане подання державний виконавець обґрунтував тим, що на примусовому виконанні у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-1392/11 від 03.04.2012 року, який видав Малиновський районний суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 17157,73 грн. на користь ОСОБА_4 Виконавче провадження відкрито 09.04.2012 року.

У зв'язку з тим, що боржник до теперішнього часу ухиляється від сплати заборгованості, що на думку державного виконавця унеможливлює виконання рішення суду та тягне за собою порушення прав та законних інтересів стягувача, державний виконавець просив суд тимчасово обмежити громадянку України ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язань за виконавчим листом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року подання Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ було задоволено.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала була постановлена із порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник добровільно рішення суду не виконує, кошти на погашення боргу не сплачує, на виклики державного виконавця не зявляється, ухиляється від виконання рішення суду.

Однак, вказані висновки суду колегія суддів вважає передчасними, і такими, що не відповідають обставинам справи.

За змістом ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Право звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України грунтується на вимогах ст. 11 ч. З п.18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої це можливо тільки у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув подання без участі державного виконавця та без зясування усіх обставин справи.

Крім того, із доданих до подання державного виконавця доказів на його обгрунтування вбачається, що після скасування ухвали суду від 21 листопада 2013 року, державний виконавець не вчинив жодних дій щодо вжиття заходів для виконання судового рішення та повторно направив до суду подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Так, відкривши виконавче провадження 09 квітня 2012 року, державний виконавець не направив боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження з пропозицією виконати рішення суду у семиденний строк.

Також виконавче провадження не містить жодного доказу вручення виклику боржника до державної виконавчої служби, тоді як по матеріалам цивільної справи вона своє місце проживання не змінювала, і як відповідач добросовісно отримувала повістки про виклик до суду під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає подання державної виконавчої служби передчасним, а оскаржену ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Крім того, колегією суддів враховано, що боржник ОСОБА_3, починаючи з грудня 2013 року почала виконувати судове рішення, та тричі перерахувала до державної виконавчої служби грошові кошти, у загальному розмірі 290 грн. (а.с.274-275).

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, оскаржену ухвалу - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні Подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319, 377-1 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2