Справа №489/2137/14-ц 17.12.2014 17.12.2014
Справа 22 ц - 784/3366/14
Суддя першої інстанції: Кокорєв В.В.
Суддя доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкова К.О..,

Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Кудрою В.М.,

за участю: позивачки ОСОБА_2,
представника відповідача Статкевської
І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 6 листопада 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою

ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради

про визнання права користування
житловим приміщенням в гуртожитку

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовною заявою до
Миколаївської міської ради про
визнання права користування житловим
приміщенням в гуртожитку.

Позивачка зазначала, що її місце
проживання зареєстровано в кімнаті
АДРЕСА_1 у м. Миколаєві, де проживають її
батьки та сестра, однак з травня 2002
року вона проживала разом із своїми
дідусем ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5 в
кімнаті гуртожитку АДРЕСА_2

В 2007 році діду з бабою було надано
право користуватися суміжною кімнатою
НОМЕР_1 куди вони переселились, а
позивачка продовжувала користуватися
кімнатою НОМЕР_2. В 2013 році дід з бабою
померли. Позивачка, посилаючись на те,
що вона вселилась в спірну кімнату за
погодженням її наймачів, проти її
проживання не заперечує ЖКП «Південь»,
просила визнати за нею право на
проживання в спірній кімнаті.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 6 листопада 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
вказане рішення суду скасувати, а по
справі ухвалити нове рішення,
посилаючись на те, що суд не в повній
мірі з'ясував всі обставини по справі.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
приймали участь в судовому засіданні,
дослідивши письмові докази по справі,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 6, 127 ЖК України
жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 -
є гуртожитком, є об'єктом права
комунальної власності та перебуває на
балансі ЖКП ММР «Південь».

Порядок користування гуртожитком,
відповідно до положень ст. 131 ЖК
України, встановлено Примірним
положенням про гуртожитки,
затвердженим постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208
, в п. 17 якого передбачено що, громадяни,
які проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вправі вселити в займані
приміщення своїх неповнолітніх дітей.

Вселення інших членів сім'ї в указані
приміщення допускається лише з дозволу
адміністрації підприємства, установи,
організації та письмової згоди членів
сім'ї громадянина, які проживають разом
з ним.

Із довідки ЖКП «Південь» від 30 серпня
2012 року слідує, що в кімнаті НОМЕР_2, яка
є житловим приміщенням спільного
заселення в зазначеному гуртожитку
зареєстровані ОСОБА_4, як основний
квартиронаймач та його дружина ОСОБА_5
(а.с. 7). Тобто вказані зареєстровані
особи мали право на користування
відокремленою житловою кімнатою та
підсобними приміщеннями спільного
користування.

Відповідно до свідоцтв, виданих
Міським відділом державної реєстрації
актів цивільного стану Миколаївського
міського управління юстиції , ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року , а ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 9, 16).

В позовній заяві ОСОБА_2 вказує на
те, що вона, як онука подружжя ОСОБА_4,
проживала в займаному ними житловому
приміщенні однією сім'єю починаючи з
2002 року, посилаючись на те, що вказаний
факт не заперечує ЖКП «Південь», який
обслуговує вказаний гуртожиток.

Проте, вказані обставини не
підтверджуються матеріалами справи.

Так, в порядку підготовки документів
для приватизації спірної кімнати
НОМЕР_2 подружжя ОСОБА_4 зверталося з
заявою до Управління з використання та
розвитку комунальної власності
міської ради де склад сім'ї визначили
дві особи, а після смерті ОСОБА_5, така
заява подана ОСОБА_4 Про інших осіб, які
проживають постійно на вказаній
житловій площі в заявах не вказано (а.с.
6, 10).

В зв'язку з подачею вказаних заяв ЖКП
«Південь» було проведено обстеження
приміщення кімнати НОМЕР_2 та складено
відповідні акти, де відображено
проживання на спірній житловій площі
лише подружжя ОСОБА_4. В даних актах
відсутні дані про фактичне проживання
позивачки на спірній житловій площі
(а.с.8, 13-14).

В довідках виданих ЖКП «Південь» також
вказані проживаючими лише подружжя
ОСОБА_4 (а.с. 7, 11, 12).

З пояснень сторін слідує, що в зв'язку
із звільненням суміжної кімнати НОМЕР_1
ОСОБА_4 звертався до Виконавчого
комітету Миколаївської міської ради з
заявою про надання вказаної кімнати,
як додаткової. Проте, ОСОБА_4 не
посилався як на підставу надання
додаткової житлової площі на
проживання разом з ними онуки,
позивачки по справі, а зазначив про
тяжку хворобу своєї дружини та
неможливість проживання з нею в одній
кімнаті (а.с. 15, 76). На підтвердження
стану здоров'я ОСОБА_5 до заяви додано
медичне заключення ЛКК Міської
поліклініки № 2, в якому міститься
висновок про неможливість її
проживання в одній кімнаті з членами
сім'ї (а.с. 67).

Фактичні данні про проживання
позивачки в спірній кімнаті також не
були відображені і в акті від 7 травня
2012 року складеного в зв'язку з
розглядом питання про надання
додаткової житлової площі.

Крім цього, місце проживання позивачки
ОСОБА_2, зареєстровано в кімнаті
АДРЕСА_1, як члена сім'ї своїх батьків
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, де також
зареєстрована її сестра ОСОБА_8 (а.с. 26,
30).

Із довідки відділу обліку та розподілу
житла від 23 квітня 2014 року вбачається,
що ОСОБА_7, мешкаючи в кімнаті АДРЕСА_1,
перебуває на квартирному обліку
складом сім'ї 4 особи, тобто в тому числі
і з врахуванням позивачки, як
проживаючої в даній кімнаті разом з
батьками (а.с. 62).

Таким чином, наведені вище докази не
вказують на наявність згоди, як
власника гуртожитку Миколаївської
міської ради чи його балансоутримувача
ЖКП «Південь», а також письмової згоди
членів сім'ї наймача житлового
приміщення кімнати НОМЕР_2 в
зазначеному гуртожитку на постійне
проживання позивачки як члена сім'ї її
діда з бабою, тобто подружжя ОСОБА_5, як
того вимагають наведені правові норми.

Також, позивачка на протязі всього
вказаного нею періоду, зберігала право
проживання на житловій площі в іншій
кімнаті НОМЕР_3 за місцем своєї
реєстрації, реалізовуючи при цьому
також своє право на поліпшення
житлових умов. Вказані обставини є
перешкодою одночасного виникнення у
неї права на проживання на житловій
площі в іншій кімнаті.

До того ж, позивачка до 2010 року була
неповнолітньою, а за загальними
правилами ч. 3 ст. 29 ЦК України, її
місцем проживання є місце проживання
її батьків, або одного з них, якщо інше
місце проживання не встановлено за
згодою між дитиною та батьками. Проте,
перебування на квартирному обліку
матері позивачки складом сім'ї, куди
також включено і позивачку, вказує на
відсутність згоди батьків щодо
проживання позивачки окремо від
батьків в період її неповноліття, а
також вказане виключає можливість
набуття останньою самостійного права
на проживання в іншому житловому
приміщенні.

За вказаних обставин, районний суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання права
позивачки на її проживання в спірній
кімнаті АДРЕСА_2

Також суд вірно надав оцінку показам
свідків, зазначивши що вони
протирічать письмовим доказам у
справі.

Не може також служити таким доказом і
акт від 20 лютого 2014 року, складений
членами домового комітету гуртожитку,
так як він не затверджений в
установленому порядку (а.с. 64).

До того ж із пояснень позивачки слідує,
що дідусь та бабуся не вказували її
місце проживання в спірній кімнаті
через те, що бажали приватизувати
спірну кімнату, а в подальшому
розпорядитись нею на її користь. Таким
чином наймачі спірної кімнати бажали
передати право на житлову площу
передати позивачці лише в
майбутньому.

Враховуючи наведене, районний суд
вірно відмовив в задоволенні позову
про визнання права на проживання в
спірній кімнаті гуртожитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
у документах, які подавались на
приватизацію підлягало фіксуванню
лише зареєстрованих осіб, не можна
прийняти до уваги, оскільки метою
складення актів обстеження займаного
приміщення, якраз є реальне
відображення стану речей, в тому числі
і щодо осіб які фактично проживають в
обстежуваному приміщенні.

Також, посилання апелянта на
наявність беззаперечної згоди ОСОБА_5
на її проживання в спірній кімнаті не
узгоджуються з наданими нею ж
поясненнями, щодо наміру останніх
здійснити приватизацію лише на своє
ім'я і лише в подальшому розпорядитись
вказаним житлом на користь позивачки.

Неможливість реєстрації народженої
дитини позивачкою за місцем її
реєстрації в кімнаті НОМЕР_3 в даному
гуртожитку, на що вказує остання в
апеляційній скарзі, не можна врахувати,
оскільки реєстрація народженої дитини
за місцем реєстрації батька чи матері
не потребує згоди інших членів сім'ї.

Інших доводів, які б впливали на
наведені висновки суду апеляційна
скарга не містить.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 6 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але на протязі
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді