Справа № 204/6814/2014-ц
Провадження № 2з/204/201/2014 р.
У Х В А Л А

11 грудня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів.

10 грудня 2014 року до суду надійшла заява
від ОСОБА_1 про забезпечення позову, в
якій вона просила накласти арешт на
грошові кошти ОСОБА_2, що знаходяться на
її розрахункових рахунках, а також
належне їй майно, в межах суми позовних
вимог - 16310,53 грн. В обґрунтування заяви
вказала на те, що враховуючи
невиконання відповідачкою умов
спірного договору № 2/4-12, предметом
якого є виконання робіт з дизайну
приміщення в місті Процев, незважаючи
на неодноразові звернення позивачки як
в усному так і у письмовому вигляді,
відповідачка жодним чином не здійснює
дій спрямованих на вирішення спірного
питання, у позивачки є всі підстави
вважати, що після винесення судом
рішення, його виконання може бути
ускладнене або взагалі неможливим.
Адже відповідачка грубо порушує права
позивачки, безвідповідально ставиться
до вирішення питання щодо повернення
останній грошових коштів, всіляко
уникає перемовин, спрямованих на
вирішення спору. Тобто, на цей час,
відповідачка безпідставно утримує та
користується на свою користь грошовими
коштами, що належать позивачці за
договором № 2/4-12. Грошові кошти, які
мають бути сплачені відповідачкою
позивачці, є дуже великою сумою
грошових коштів для останньої та й
взагалі сумою, повернення якої може
стати неможливим у випадку продовження
протиправних, безвідповідальних дій
відповідачки та фактично таких, що
спрямовані на ухилення виконання
обов’язку зі сплати грошових коштів
позивачці.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 11
грудня 2014 року цивільною канцелярією
суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що дана заява про забезпечення позову
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» згідно із п. 1 ч. 1
ст. 152 ЦПК України - позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж
Постанови розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; з'ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову позовним
вимогам. При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована як
підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Відповідно до п.5.6.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій арешт майна
полягає у проведенні його опису,
оголошенні заборони розпоряджатися
ним, а в разі потреби - обмеженні права
користування майном або його вилученні
в боржника та передачі на зберігання
іншим особам.

Проте, заявницею не надано доказів
належності ОСОБА_2, на момент звернення
до суду, будь-якого майна чи рахунків,
на які міг би бути накладений арешт, а
крім того, вказані заявником обставини,
а саме те, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, ґрунтуються на самих припущеннях
та не мають відповідних доказів.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає необхідним
відмовити заявниці в задоволенні її
заяви.

На підставі викладеного, керуючись п. п.
3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», ст. ст. 151-153, 168, 209
ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.В.
Самсонова