Номер провадження: 22-ц/785/3580/14
Номер справи місцевого суду: 523/7147/13-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Горновій А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства,-

В С Т А Н О В И Л А:

16 травня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 15.06.2001 року по 06.06.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

03.11.2006 року народилась ОСОБА_5, в свідоцтві про народження якої сторони по справі зазначені батьками дитини.

Однак, позивач ОСОБА_3 стверджує, що він не є фізіологічним батьком цієї дитини, так як шлюбні відносини сторони припинили ще в червні 2005 року, що підтвердила і сама відповідачка. Данний факт позивачу був відомий ще до реєстрації народження ОСОБА_5, але він зареєстрував себе батьком дитини, так як відповідачка ОСОБА_4 обіцяла надати йому можливість спілкуватись з їх іншою дитиною сином, а потім звернутись до компетентних органів з відповідною заявою про те, що позивач ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_5.

На підставі зазначеного позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судове засідання відповідач не зявилась, надала заперечення в яких вказала, що на час реєстрації народження ОСОБА_3 знав про те, що він не є батьком дитини, а тому до вимог чинного законодавства не має права оспорювати батьківство.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2014 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання відповідач по справі ОСОБА_4 не зявилася однак про розгляд справи вона була сповіщена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання нею судової повістки, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦК України її неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, що був розірваний 06.06.2006 року.

Після розірвання шлюбу 03.11.2006 року народилася ОСОБА_5, у свідоцтві про народження якої вказано її батьком ОСОБА_3

Відповідно до матеріалів справи, позивач зазначає, що під час здійснення запису про нього як батька до актового запису про народження ОСОБА_5, він знав, що ОСОБА_5 не є його дитиною.

Згідно ч.5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст. 123 цього Кодексу.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ОСОБА_3 знаючи, що він не є біологічним батьком ОСОБА_6, дав згоду на внесення запису до акту про народження дитини його як батька, а тому у відповідно до положень ст. 136 СК України його позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги не є спроможними спростувати висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, та постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: підпис ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2