Октябрський районний суд м.Полтави
РІШЕННЯ Іменем України

13 січня 2014 року.

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючої судді Сороки K.M.

При секретарі Ігнатенко С.Ю.

За участю представника позивача ОСОБА_1

Представника за зустрічним позовом ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської Ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та зустрічного позову Полтавської міської ради до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, визнання спадщини відумерлою та звернення її на користь територіальної громади м.Полтави,-

Встановив:

В серпні 2013 року до Октябрського районного суду м.Полтави звернулася з позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м.Полтави в особі Полтавьскої міської Ради за участю третьої особи Першої Полтавської державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що, з 1980 року вона мешкає в квартирі АДРЕСА_1.

По сусідству з нею, ОСОБА_3, тривалий час проживала у квартирі № 76 даного ' будинку ОСОБА_4, з якою у позивачки склалися добросусідські стосунки.

Внаслідок того, що ОСОБА_4, була жінкою одинокою та не мала родичів, а стан здоров'я її погіршувався, ОСОБА_3, та члени її сім'ї всіляко надавали ОСОБА_4, допомогу у вирішенні різних побутових питань.

В жовтні 1995 року між ОСОБА_4, та позивачкою ОСОБА_3, відбулася усна домовленість щодо здійснення позивачкою повного догляду за ОСОБА_4. з правом успадкування після смерті ОСОБА_4, належної їй квартири № 76. З цього часу ОСОБА_3, з дочкою ОСОБА_5 здійснювала повний догляд за ОСОБА_4, забезпечуючи її всім необхідним, а саме: ліками та продуктами харчування, готували їжу, прибирали в квартирі, здійснювали сплату комунальних платежів та іншого. Таким чином ОСОБА_3, взяла на себе функції повного утримання ОСОБА_4

ОСОБА_3, фактично надавала необхідну допомогу ОСОБА_4. і взяла на себе всі її побутові та життєві проблеми .

В липні 1996 року загальний стан здоров'я ОСОБА_4, погіршився, звертатися до лікарні вона не хотіла, але 25.07.1996 року ОСОБА_3, умовила ОСОБА_4, і остання була направлена до лікарні, де перебувала один день, і після суттєвого погіршення фізичного стану померла 26.07.1996 року.

30.07.1996року ОСОБА_3, було отримано Свідоцтво про смерть ОСОБА_4, про що безпосередньо мається відмітка в актовому записі про смерть ОСОБА_4

ОСОБА_6 перед смертю, 26.07.1996 року ОСОБА_4, в приміщенні Полтавської обласної клінічної лікарні склала та підписала Заповіт, яким заповіла ОСОБА_3 все належне їй майно, де б воно не знаходилось та в чому б воно не виражалося.

Особа та підпис заповідача ОСОБА_4 були засвідчені черговим лікарем Полтавської обласної клінічної лікарні ОСОБА_7 та

заступником головного лікаря ОСОБА_8, а також скріплені відтиском печатки яка має слідуюче позначення: «Обласна клінічна лікарня ім. Скліфосовського м. Полтава *** Управління охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації», вірогідність підписів та печатки в послідуючому були неодноразово підтверджені проведеними експертизами Науково-Дослідного Експертно-Криміналістичного Центру Управління МВС України в Полтавській області.

Воля заповідача - ОСОБА_4, щодо заповідання належного їй майна була цілком і повністю виражена у складенні Заповіту 26.07.1996 року. ОСОБА_4, була при розумі та пам'яті і повністю розуміла значення своїх дій та керувала ними.

На момент смерті у власності ОСОБА_4, перебувала квартира № 76. розташована в будинку № 63 по вулиці Фрунзе в м. Полтаві.

Після смерті ОСОБА_4, Позивачка ОСОБА_3, вселилась в квартиру АДРЕСА_2, таким чином фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Також, нею, ОСОБА_3, 02.08.1996 року до Першої Полтавської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 379.

Позивачка ОСОБА_3, вважає, що право власності на нерухоме майно в частині користування , а саме на квартиру АДРЕСА_3 нею було фактично набуте правомірно на праві спадкування за заповітом ОСОБА_4, але не оформлено згідно законодавства.

Починаючи з 1996 року до теперішнього часу вона, позивачка ОСОБА_3, фактично утримує отримане у спадок нерухоме майно, несе витрати необхідні для збереження майна, а також уживає заходів пов'язаних з забезпеченням належного стану такого майна.

До даного часу ОСОБА_3, не реалізувала своє право власності на реєстрацію нерухомого майна згідно ст.182 ЦК України, в зв'язку з відсутністю Свідоцтва про право на спадщину, яке нею не було отримано в органах нотаріату із за стану здоров'я та відсутності коштів.

Позивачка просила встановити факт прийняття спадщини, нею, ОСОБА_3, за заповітом.

Визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_9 позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник територіальної громади м.Полтави ОСОБА_2 з позовом не погодився, просив відмовити його задоволенні та звернувся до суду з зустрічним позовом в якому зазначив, що як на підставу своїх позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на заповіт від 26.07.1996 р., що був складений «нібито» ОСОБА_4 відповідно до змісту якого все майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося було заповідано ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про смерть І-КЕ № 035598 від 30.07.1996 р. ОСОБА_4 померла 26.07.1996 р. у м. Полтаві.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.06.1993 р. ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_4 ум. Полтаві.

За змістом статті 534 Цивільного кодексу УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Частиною 1 статті 541 Цивільного кодексу УРСР визначено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Водночас пунктом 1 статті 542 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частинні або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів.

Представник відповідача зазначає, , що заповіт від 26.07.1996 р., що був складений «нібито» ОСОБА_4 та був предметом дослідження двох експертиз.

Зокрема, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10879 по кримінальній справі № 1-106/06 від 15.12.2006 р. виконаного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_10 - ОСОБА_11 рукописний текст заповіту від 26.07.1996 р. викопаний не ОСОБА_4, а іншою особою, підпис від імені ОСОБА_4 у заповіті від

26.07.1996р. розташований у рядку «Подпись» : ОСОБА_4 H.», - виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Також, згідно до висновку експерта МНДЕКЦ «ЕКСПОЛ» ОСОБА_12 № 157- 3/07 від 14.11.2007 р., що здійснений на підставі ухвали про призначення почеркознавчої експертизи від 07.08.2007 р., винесеної суддею Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_13 до Полтавської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_14 про визнання права власності - з урахуванням фізичного та емоційного стану ОСОБА_4, які відображені в акті посмертної судово- психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_4 № 668 від 07.10.2005 р., виписці з історії хвороби ОСОБА_4 № 12733, посмертному епікризі ОСОБА_4, протоколі паталогоанатомічного обстеження - підпис в графі «Подпись» : ОСОБА_4 Н.» заповіту ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 від 26.07.1996 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

З огляду на викладене, заповіт від 26.07.1996 р., який посвідчений черговим лікарем Полтавської обласної лікарні ОСОБА_7, заступником головного лікаря ОСОБА_15 та був складений «нібито» ОСОБА_4 відповідно до змісту якого все майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося було заповідано ОСОБА_3 підлягає визнанню недійсним, оскільки, з огляду на висновки двох вищезазначених експертиз він ОСОБА_4 не складався та не підписувався.

Та відповідно зважаючи на приписи статті 1277 та пункту 5 Перехідних положень Цивільного кодексу України спадкова маса, що утворилася після смерті ОСОБА_4, зокрема, квартира АДРЕСА_5 є відумерлою спадщиною та підлягає передачі територіальній громаді м. Полтави в особі Полтавської міської ради.

Представник відповідача просив визнати недійсним заповіт від 26.07.1996 р., що був складений ОСОБА_4, посвідчений черговим лікарем Полтавської обласної лікарні ОСОБА_7 та заступником головного лікаря ОСОБА_16

В судовому засіданні зустрічний позов представник міської Ради підтримав.

Представник позивача ОСОБА_9 з зустрічним позовом не погодився та суду пояснйв, що ознайомившись із доданими до зустрічного позову доказами позивачка

>? .. !У <

ОСОБА_13 вважає надані докази неналежними та такими, що не містять інформації щодо предмета доказування з огляду на наступне.

Висновок судово-почеркознавчої експертизи № 10879 від 15.12.2006 р. був виготовлений в рамках кримінальної справи яка розглядалася Київським районним судом м. Полтави за обвинуваченням ОСОБА_17 ОСОБА_18 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ч.З ст.358, ч.З ст.357, ч.2 ч.4 ст.190 КК України пов'язаних з викраденням, підробленням і використанням документів з метою подальшого заволодіння чужим майном та придбання права на чуже майно шляхом обману. Намагаючись уникнути справедливого покарання за вчинення злочинів, саме ОСОБА_17 0.1. ініціював, замовляв та сприяв здійсненню почеркознавчої експертизи.

Вироком суду від 25.05.2012 року ОСОБА_17 0.1. було визнано винним у скоєнні злочинів та він отримав справедливе покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Таким чином висновок судово-почеркознавчої експертизи від 15.12.2006 р. який був виготовлений саме за сприянням злочинця, не може бути прийнятий та оцінений як належний доказ у даній цивільній справі.

Також представник ОСОБА_3 зазначив , що почеркознавча експертиза проведена Міжрегіональним Науково-дослідним експертно-консультаційним центром «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. в особі ОСОБА_19 не заслуговує на увагу суду, оскільки почеркознавча експертиза здійснюється тільки експертом- почеркознавцем, а відповідачем не надано доказів, що громадянин ОСОБА_19 є судовим експертом, а тому проведене ним дослідження, навіть у разі його позитивного результату, не може бути доказом для вирішення справи, у розумінні статей 57, 58 ЦПК України.

Отже, надані Полтавською міською радою письмові документи у розумінні ч.З ст.58 ЦПК України є неналежними доказами та не мають значення для ухвалення рішення у справі.

Представник позивачки ОСОБА_1 просив виключити із числа доказів Висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора ОСОБА_10 № 10879 від 15.12.2006 р. та Висновок Міжрегіонального Науково-дослідного експертно-консультаційного центру «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. - як неналежні докази.

Представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник Першої Полтавської нотаріальної контори до суду не з»явився,будучи повідомленим про дату та час слухання справи в суді.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника Першої державної нотконтори.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки, та про відмову в задоволенні зустрічного позову .

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3, з 1980 року мешкає в квартирі АДРЕСА_1.

Поруч з ОСОБА_3, тривалий час проживала у квартирі № 76 даного будинку ОСОБА_4, з якою у позивачки склалися добросусідські стосунки.

ОСОБА_4, була жінкою одинокою та не мала родинних зв'язків, а стан здоров'я її погіршувався, ОСОБА_3, та члени її сім'ї всіляко надавали ОСОБА_4, допомогу у вирішенні різних побутових питань.

В жовтні 1995 року між ОСОБА_4, та ОСОБА_3, відбулася усна домовленість щодо здійснення позивачкою повного догляду за ОСОБА_4. з правом успадкування після смерті ОСОБА_4, належної їй квартири № 76. З цього часу ОСОБА_3, з дочкою ОСОБА_20 повний догляд за ОСОБА_4, забезпечуючи її всім необхідним, а саме: ліками та продуктами харчування, готували їжу, прибирали в квартирі, здійснювали сплату комунальних платежів та іншого. Таким чином ОСОБА_3, взяла на себе функції повного утримання ОСОБА_4

В липні 1996 року загальний стан здоров'я ОСОБА_4. погіршився, звертатися до лікарні вона не хотіла, але 25.07.1996 року ОСОБА_3, умовила ОСОБА_4, і остання була направлена до лікарні, де перебувала один день, і після суттєвого погіршення стану здоров»я померла 26.07.1996 року.

30.07.1996року ОСОБА_3, було отримано Свідоцтво про смерть ОСОБА_4, про що безпосередньо мається відмітка в актовому записі про смерть ОСОБА_4

26.07.1996року ОСОБА_4М, в приміщенні Полтавської обласної клінічної лікарні склала та підписала заповіт , яким заповіла позивачці ОСОБА_3 все належне їй майно, де б воно не знаходилось та в чому б воно не виражалося.

Особа та підпис заповідача ОСОБА_4 були засвідчені черговим лікарем Полтавської обласної клінічної лікарні ОСОБА_7 та заступником головного лікаря ОСОБА_21, а також скріплені відтиском печатки яка має слідуюче позначення: «Обласна клінічна лікарня ім. Скліфосовського м. Полтава *** Управління охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації», вірогідність підписів та печатки в послідуючому були неодноразово підтверджені проведеними експертизами Науково-Дослідного Експертно-Криміналістичного Центру Управління МВС України в Полтавській області.

ОСОБА_4М, була при розумі та пам'яті і повністю розуміла природу складення даного документу, розуміла значення своїх дій та керувала ними.

Підстави спадкоємства визначені ст.524 ЦК Української PCP, у редакції 1963 року, який діяв на час укладення та посвідчення зазначеного заповіту, так (спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом).

У розумінні ст.534 ЦК Української PCP (кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом).

Заповітом є розпорядження особи (заповідача) відносно належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті, складений у встановленому законом порядку. Значення заповіту полягає в тому, щоб визначити порядок переходу всього майна, майнових прав та обов'язків до певних осіб, який існуватиме після смерті заповідача.

Статтею 542 ЦК Української PCP та ст.40 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 02.09.1993 року встановлено, що (до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах....посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень).

Заповіт 26.07.1996 року було складено та підписано особисто ОСОБА_4. , підпис посвідчено черговим лікарем та заступником головного лікаря Полтавської обласної клінічної лікарні, а тому він вважається прирівняним до нотаріально посвідченого.

На час смерті у власності ОСОБА_4, перебувала квартира N2 76, розташована в будинку № 63 по вулиці Фрунзе в м. Полтаві.

З огляду на зміст ст.549 ЦК Української PCP (визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини).

Після смерті ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_3, вселилась в квартиру АДРЕСА_2, і таким чином фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

02.08.1996року позивачка ОСОБА_3 до Першої Полтавської державної нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 379. Отже, ОСОБА_3 є спадкоємцем, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст.328 ЦК України (право власності набувається на підставах, що не заборонені законом). Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. Серед юридичних фактів, які входять до його складу є підстави та способи набуття права власності. Підставами та способами набуття права власності можуть бути дії або події, до таких дій законодавство, зокрема, відносить успадкування.

Частиною 2 ст.328 ЦК України встановлюється загальна презумпція правомірності набуття права власності, (право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом).

Судом встановлено, що право власності на нерухоме майно в частині користування , а саме на квартиру АДРЕСА_3 позивачкою було фактично набуте правомірно на праві спадкування за заповітом ОСОБА_4, але не оформлено в установленому законом порядку.

Починаючи з 1996 року до теперішнього часу позивачка ОСОБА_3, утримує отримане у спадок нерухоме майно, несе витрати необхідні для збереження майна, а також вживає заходів, пов'язаних з забезпеченням належного стану такого майна. Відповідно до ст.322 ЦК України (власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить).

До даного часу ОСОБА_3, не реалізувала своє право власності на реєстрацію нерухомого майна згідно ст.182 ЦК України, в зв'язку з відсутністю Свідоцтва про право на спадщину, яке нею не було отримано в органах нотаріату із- за незадовільного стану її здоров'я та відсутності коштів.

У відповідності до ст.182 ЦК України (право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації).

Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, яке здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені підстави для державної реєстрації прав, так державна реєстрація проводиться на підставі:

1)договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2)свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3)свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4)державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5)рішень судів, що набрали законної сили;

6)інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Сам заповіт, у розумінні чинного законодавства, не є правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно, але дає підстави для його набуття, і отримання правовстановлюючого документу, тож за захистом свого особистого майнового права позивачка ОСОБА_22, звернулася до суду. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, так (способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» (рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв 'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі).

Таким чином суд вважає позовні вимоги позивачки ОСОБА_23 доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Зустрічні позовні вимоги територіальної громади м.Полтави не можуть бути задоволені з огляду на те, що надані суду докази є неналежними , так висновок судово-почеркознавчої експертизи № 10879 від 15.12.2006 р. був виготовлений в рамках кримінальної справи яка розглядалася Київським районним судом м. Полтави за обвинуваченням ОСОБА_17 ОСОБА_18 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ч.З ст.358, ч.З ст.357, ч.2 ч.4 ст.190 КК України пов'язаних з викраденням, підробленням і використанням документів з метою подальшого заволодіння чужим майном та придбання права на чуже майно шляхом обману. Намагаючись уникнути справедливого покарання за вчинення злочинів, саме ОСОБА_17 0.1. ініціював, замовляв та сприяв здійсненню почеркознавчої експертизи.

Вироком суду від 25.05.2012 року ОСОБА_17 було визнано винним у скоєнні злочинів та він отримав справедливе покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Таким чином висновок судово-почеркознавчої експертизи від 15.12.2006 р. який був виготовлений саме за сприянням злочинця, не може бути прийнятий та оцінений як належний доказ у даній цивільній справі.

Також, почеркознавча експертиза проведена Міжрегіональним Науково дослідним експертно-консультаційним центром «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. в особі ОСОБА_19 не заслуговує на увагу суду, оскільки почеркознавча експертиза здійснюється тільки експертом-почеркознавцем, а відповідачем не надано доказів, що громадянин ОСОБА_19 є судовим експертом, а тому проведене ним дослідження, навіть у разі його позитивного результату, не може бути доказом для вирішення справи, у розумінні статей 57, 58 ЦПК України.

Отже, надані Полтавською міською радою письмові документи у розумінні ч.З ст.58 ЦПК України є неналежними доказами та не мають значення для ухвалення рішення у справі.

Таким чином суд вважає за необхідне виключити із числа доказів Висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С, ОСОБА_10 № 10879 від 15.12.2006 р. та Висновок Міжрегіонального Науково-дослідного експертно-консультаційного центру «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. - як неналежні докази, а з огляду на зазначене в зустрічному позові територіальній громаді м.Полтави необхідно відмовити

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлені пільги щодо сплати судового збору, так від сплати судового збору звільняються інваліди І та II груп.

Згідно довідки ІУІСЕ № 02.10881 ОСОБА_3 визнана інвалідом II групи, отже входить до кола осіб яких за законом звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір з позивачки не стягується.

Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Керуючись ст. 5.10,60.212-2.15,218 ЦПК України ,ст,182,328, 1277 ЦК України, суд-,

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_24, померлої 26.07.1996 року за заповітом складеним

26.07.1996року від імені ОСОБА_4 на ім"я ОСОБА_25.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно , а саме квартиру АДРЕСА_6.

*4'.,

Полтавській міській Раді в позові до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, визнання спадщини відумерлою та зверення квартири на користь територіально: громади м.Полтави - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави.

Суддя К.М.Сорока.