Номер справи137/239/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2014 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Сільченка О.В.

при секретарі: Плахотнюк Л.М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В;

30.01.13 р. цей позов заявлено до суду.

17.03.14 р. позов в частині визнання спільною сумісною власністю та поділу будинковолодіння в смст. Літині по вул.. Дубовий гай, 20 ( будівельних матеріалів та земельної ділянки), автомобіля НОМЕР_1 за заявою позивача залишено без розгляду, про що постановлена ухвала.

Під час розгляду справи позивач та його представник в решті вимог позов підтримали повністю. У позові порушується питання про поділ в рівних частинах квартири АДРЕСА_1, так як квартира є майном спільної власності подружжя, оскільки придбана за спільні кошти, які їм подарували на їх весіллі. Позивач та його представник пояснили, що розписку, яка надана відповідачем про те, що відповідач квартиру купила до укладення шлюбу, так як та розписка є фіктивною та написана після 2004 року, оскільки в ній вжито поняття «правочин», а ЦК України, який діяв до 2004 року поняття «правочин» не передбачав. Крім цього, надана розписка не може бути доказом, так як законодавством такого не передбачено.

Відповідач позову не визнала та пояснила, що вказана квартира належить їй, так як фактично вона до шлюбу купила квартиру, сплативши власні кошти, про що свідчить розписка. Договір купівлі - продажу укладався та посвідчувався у жовтні 2002 року, так як у травні сторони договору не були готові для оформлення та посвідчення договору купівлі-продажу.

З»ясувавши позиції сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити повністю з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу); дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У судовому засіданні доведено, що відповідно до договору купівлі- продажу квартири (а.с. 42), сторонами якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_2 куплена 01.10.2002 року.

Свідоцтвом про одруження ( а.с. 7) підтверджується, що шлюб між сторонами по справі укладено 11.06.2002 року.

Отже, зазначені докази стверджують, що спірна квартира куплена ОСОБА_2 за час шлюбу, що відповідно до ст. 60 СК України вона належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, а відтак - підлягає поділу у рівних частках, що відповідає вимогам ч.1 ст. 70 СК України, оскільки відомостей про домовленість між сторонами або шлюбного договору щодо поділу майна сторонами не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому ( основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З огляду на вказані норми попередній договір купівлі- продажі квартири укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Письмової розписки ( а.с.29), яка за своїм змістом носить характер попереднього договору, однак вона суперечить вимогам зазначених норм ЦК України, а тому суд її оцінює критично та не рахує попереднім договором, що обумовлює те, що при поділі вказаної квартири суд виходить із договору купівлі-продажу, який укладений відповідно до вимог ст. 657 ЦК України. З цих підстав суд вважає недоцільним допитувати у судовому засіданні ОСОБА_3, який у судове засідання за викликом суду не з»іявився, так як його пояснення не мають значення для правильного вирішення справи.

Суд не зазначає у рішенні суду допитаних у судовому засіданні жодних свідків, так як вважає, що вирішуючи спір лише в частині поділу зазначеної квартири, їх пояснення не мають значення для його вирішення, оскільки незалежно від пояснень свідків, поділ квартири суд вирішує на підставі наданих письмових доказів, які є допустимі, достовірні та достатні для ухвалення рішення.

Виходячи із того, що частина позову залишено без розгляду, то судові витрати на користь позивача із відповідача слід стягнути повністю, але в частині ціни позову від залишених та задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України;

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити повністю.

ОСОБА_1 виділити 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_3 та визнати за ним право власності на цю частину.

На користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд протягом 10-ти днів з дня його оголошення.

Суддя : Сільченко О. В.