Справа №489/3452/14-ц 23.12.2014 23.12.2014 23.12.2014
Провадження № 22ц/784/3455/14 Головуюча у
першій інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 27 Доповідач
в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Кудрі В.М.,

за участю представника позивача
Шабліовської В.В.,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
Професійний Банк»

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 19 листопада 2014 року по
справі за позовом

публічного акціонерного товариства
«Український Професійний Банк» (далі -
ПАТ «Український Професійний Банк»)

до

ОСОБА_6

про стягнення заборгованості за
кредитним договором, звернення
стягнення на майно, виселення та знаття
з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИЛА:

13 травня 2014 року ПАТ «Український
Професійний Банк» звернулося до суду з
позовом, який в подальшому
неодноразово уточнювало, до ОСОБА_6 про
стягнення кредитної заборгованості в
розмірі 159 172 грн. 69 коп. з першочерговим
зверненням стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу з публічних
торгів та визначенням стартової ціни
продажу предмету іпотеки в розмірі 225 118
грн., виселення та зняття з
реєстраційного обліку всіх осіб.

Позивач зазначав, що 20 квітня 2011 року
між ПАТ «Український Професійний Банк»
та фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_6
було укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 433, відповідно до
якого останній отримав кредит у
розмірі 120 000 грн. у вигляді відкличної
не відновлювальної кредитної лінії, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22% річних та
терміном до 18 квітня 2014 року. В
забезпечення виконання вказаного
кредитного договору того ж числа між
тими ж сторонами було укладено договір
іпотеки належного ОСОБА_6 на праві
власності нерухомого майна, а саме:
квартири АДРЕСА_1, з оціночною ціною
вказаного майна в сумі 200 000 грн., який
був нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу. Згідно зі звітом
експертної оцінки іпотечного майна,
здійсненої приватним підприємством
«Манускрипт», вартість квартири станом
на 05 лютого 2014 року становить 225 118 грн. У
зв'язку з порушенням ОСОБА_6 строків
сплати за користування кредитом та
відсотків по ньому, виникла
заборгованість, яка станом на 19
листопада 2014 року складає 159 172 грн. 69
коп., з яких:

- заборгованість за кредитом - 120 000 грн.;

- заборгованість по процентам - 39 172 грн.
69 коп.

Посилаючись на вказане, позивач просив
позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 листопада 2014 року позов
в задоволенні позову ПАТ «Український
Професійний Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Український
Професійний Банк» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. На думку апелянта,
рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм матеріального права.
Крім того, рішення суду базується на
припущеннях, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, дослідивши надані докази
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив з того, що
вказаний договір було укладено з
фізичною особою- підприємцем ОСОБА_6, а
позов к останньому пред'явлений як к
фізичній особі.

Між тим, з таким висновком суду в повній
мірі не можна погодитись.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
квітня 2011 року між ПАТ «Український
Професійний Банк» та фізичною
особою-підприємцем - ОСОБА_6 було
укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 433, відповідно до
якого останній отримав кредит у
розмірі 120 000 грн. у вигляді відкличної
не відновлювальної кредитної лінії, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22% річних та
терміном повернення до 18 квітня 2014 року
(а.с. 16).

В забезпечення виконання вказаного
кредитного договору того ж числа між
ПАТ «Український Професійний Банк» та
ОСОБА_6, як фізичною особою, було
укладено договір іпотеки належного
останньому на праві власності
нерухомого майна, а саме: квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Тобто, зазначені договори були
укладені з однією й тією ж особою, яка
має різний статус.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі - постанова Пленуму ВССУ) оскільки
у спорах, що виникають із кредитних
правовідносин, сторонами є як юридичні,
так і фізичні особи та з урахуванням
вимог статей 15-16, ч. 2 статті 118 ЦПК
України при визначенні судової
юрисдикції суди мають виходити з того,
що такі справи підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства у разі,
якщо однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

Проте, як вбачається зі змісту позовної
заяви, позивач одночасно заявляє
вимоги про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки з особи,
яка є позичальником і іпотекодавцем
фактично в одній особи, що є подвійним
стягненням.

Так, відповідно ст. ст. 1, 12 ГПК України
господарські суди розглядають справи,
коли склад учасників спору відповідає
приписам ст. 1 ГПК України, тобто
учасниками спору є підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності, а
правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

Статтею 21 ГПК України передбачено, що
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, яка
не є відмінною від особи іпотекодавця,
відносяться до компетенції іншої
юрисдикції, та повинна розглядатися в
порядку господарського судочинства,
так як суб'єктний склад сторін у справі
відповідає вимогам ст. 1 ГПК та ст. 21 ГПК
України.

Тому, рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з закриттям
провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд першої інстанції
виходив з того, що вартість предмета
іпотеки є неспівмірною до розміру
заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлений
іпотечним договором, іпотекодержатель
вправі вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Так, матеріалами справи
підтверджується, що в забезпечення
виконання вищевказаного кредитного
договору 20 квітня 2011 року між ПАТ
«Український Професійний Банк» та
відповідачем ОСОБА_6 було укладено
договір іпотеки, предметом якої
визначена квартира АДРЕСА_1.

Пунктом 11 іпотечного договору
передбачено, що сторони оцінюють
предмет іпотеки в сумі 200 000 гривень та
погодились з тим, що вказана оціночна
вартість є приблизною та реалізація
предмета іпотеки буде здійснюватися з
його реальної вартості на час
реалізації.

Зі звіту про оцінку майна від 05 лютого
2014 року, який був проведений приватним
підприємством «Манускрипт» та наданий
суду позивачем, вартість предмета
іпотеки складає 225 118 грн. (а.с. 26).

При цьому, станом на 19 листопада 2014 року
заборгованість за кредитним договором
склала 159 172 грн. 69 коп. Крім того, в
судовому засіданні апеляційної
інстанції представником відповідача
надані квитанції про сплату ще 20 000 грн.

За час розгляду справи в суді першої
інстанції та апеляційної інстанції
відповідачем ОСОБА_6 погашена
заборгованість в розмірі 46 865 грн., що не
заперечується представником позивача.

Тому, висновок суду про відмову в
задоволенні позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є законним і обґрунтованим.

Крім того, закриття провадження у
справі в частині позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та відмови в задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки не позбавляють
позивача права звернення до
господарського суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та в порядку його виконання
звернути стягнення на предмет іпотеки,
чи до суду загальної юрисдикції з
позовом до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
непогашення відповідачем кредитної
заборгованості та збільшення її
розміру.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення заборгованості за
кредитним договором підлягає
скасуванню з закриттям провадження у
справі в цій частині, а в частині
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
Професійний Банк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 листопада 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором скасувати та
провадження у справі в цій частині
закрити.

В іншій частині зазначене рішення
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді