Справа №482/1357/14-ц 24.12.2014 24.12.2014 24.12.2014
Провадження №22-ц/784/3271/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Харитоновою І.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Надра» (далі - Банк)

на заочне рішення Новоодеського
районного суду від 13 жовтня 2014 року за
його позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки ,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року Банк звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки

Свої вимоги представник Банку
мотивував тим, що 14 березня 2008 року між
Банком та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого останньому було надано грошовий
кредит у розмірі 177946, 40 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13,39% річних на строк
до 02 березня 2034 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 14 березня 2008
року між Банком та відповідачем було
укладено іпотечний договір, відповідно
до якого відповідач передав в іпотеку
дев`ять земельних ділянок,
розташованих в с. Гур'ївці
Новоодеського району.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
належним чином зобов'язань за
кредитним договором у нього
утворилась заборгованість перед
Банком, яка станом на 04 липня 2014 року
складала 372136, 79 доларів США, що
еквівалентно 4406512 грн. 33 коп., із якої
заборгованість, а саме: за основним
кредитом - 176771,86 доларів США, що
еквівалентно 2093174 грн. 86 коп.; за
відсотками - 140177,74 доларів США, що
еквівалентно 1659859 грн. 92 коп.; пеня - 37392,55
доларів США, що еквівалентно 442769 грн. 28
коп., штраф - 17794,64 доларів США, що
еквівалентно 210708 грн. 28 коп.

Посилаючись на викладене, Банк просив
достроково в рахунок погашення
вказаної заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки з правом укладення
договору купівлі-продажу з будь-якими
особами, за ціною, визначеною на
підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на час укладення правочину щодо
відчуження вказаного предмету іпотеки,
з направленням отриманих коштів від
реалізації предмета іпотеки на
погашення перед позивачем
заборгованості по кредитному договору.
На час реалізації іпотечного майна
позивач просив передати його в
управління позивачу та надати йому
право отримувати, а саме: дублікати
правовстановлюючих документів в
органах нотаріату та в будь-яких інших
органах державної влади, місцевого
самоврядування та будь-яких установах
незалежно від форми власності; витяги з
реєстру прав власності на дане
нерухоме майно в реєстраційній службі
ГУЮ в Миколаївській області, всіх
підпорядкованих структурних
підрозділах, в тому числі, але не
виключено, в реєстраційній службі
Миколаївського міського управління
юстиції або в інших органах, які будуть
здійснювати функції з реєстрації
речових прав на нерухоме майно; довідки
та документи, які необхідні для
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу.

Заочним рішенням Новоодеського
районного суду від 13 жовтня 2014 року в
задоволенні позову Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його вимоги в
повному обсязі, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають наявним
у справі доказам та положенням
цивільного права, якими врегульовано
спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи Банку в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що на момент укладання договору
іпотеки ОСОБА_2 не був власником
земельних ділянок, а тому передача
цього нерухомого майна в іпотеку
суперечить вимогам закону. Крім цього,
на думку суду, Банк не надав доказів,
які свідчать про заподіяння йому шкоди
внаслідок неповернення відповідачем
кредиту. Суд також вважав, що
судовими рішеннями, ухваленими в
порядку адміністративного
судочинства, встановлено факт
порушення вимог закону щодо зміни
цільового призначення вказаних
земельних ділянок, які є предметом
іпотеки, із земель
сільськогосподарського призначення в
землі забудови, що також є підставою
для відмови в задоволенні вимог Банку.

Проте, з такими висновками погодитись
не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 14
березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого останньому
надано грошовий кредит у розмірі
177946, 40 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13,39% річних на строк до 02
березня 2034 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 14 березня 2008
року між Банком та відповідачем
укладено іпотечний договір, відповідно
до якого останній передав в іпотеку
дев`ять земельних ділянок,
розташованих в с. Гур'ївці
Новоодеського району, які належали
йому на підставі нотаріально
посвідчених договорів від 14 березня 2008
року (а.с. 11, 21-27).

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки також може
бути нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.

Як вбачається з додаткової угоди до
договору іпотеки від 8 листопада 2008
року, після отримання державних актів
на право власності на спірні земельні
ділянки сторони уточнили реквізити цих
ділянок, шляхом зазначення їх
кадастрових номерів (а.с. 28).

Отже, при укладанні договору іпотеки
сторони дотримались вимог Закону
України «Про іпотеку».

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_2
порушував взяті зобов'язання щодо
своєчасного погашення кредиту, у
зв'язку з чим станом на 04 липня 2014 року
заборгованість за основним кредитом
становила 176771,86 доларів США, що
еквівалентно 2093174 грн. 86 коп., а
заборгованість за відсотками - 140177,74
доларів США, що еквівалентно 1659859 грн. 92
коп. Дана обставина підтверджується
розрахунками заборгованості, які надав
Банк (а.с. 7, 107-108).

Наполягаючи на задоволенні позову,
Банк також зазначив, що відповідач
повинен сплатити штраф в розмірі 17794,64
доларів США, що еквівалентно 210708 грн. 28
коп.

Проте, нарахування Банком штрафу в
розмірі 17794,64 доларів США є
необґрунтованим.

Як видно з п. 5.3 кредитного договору, у
разі порушення позичальником вимог п.
4.3, за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього
договору, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 10% від
суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього
договору за кожен випадок.

Однак Банком не зазначено, які саме
умови договору, передбачені вказаним
пунктом, порушені позичальником та не
надано відповідних доказів таких
порушень.

Тому вимоги Банку про включення штрафу
розмірі 17794,64 доларів США, що
еквівалентно 210708 грн. 28 коп., до складу
заборгованості за кредитом є
безпідставними.

Крім того, як видно із розрахунку
заборгованості наданого до суду першої
інстанції, Банк нарахував пеню,
передбачену п. 5.2 кредитного договору,
за період з липня 2013 року по липень 2014
року, тобто в межах річного строку, в
розмірі 37392,55 доларів США, що
еквівалентно 442769 грн. 28 коп. Але в цьому
розрахунку безпідставно зазначений
період з 13 грудня 2012 року по 12 січня 2014
року, в якому за 396 днів нарахована пеня
в розмірі 19104, 55 доларів США. Тобто, пеня
Банком визначена за строк, який
перевищує один рік, що суперечить
положенням ст. 258 ЦК України.

Як видно із розрахунку заборгованості,
наданого Банком до апеляційної
інстанції, розмір пені, передбаченої
п.5.2 кредитного договору, за період з
липня 2013 року по липень 2014 року,
становить 19708,85 доларів США, що
еквівалентно 233 098 грн. 46 коп.

Таким чином, загальна заборгованість
за кредитним договором складає 336658, 50
доларів США, що еквівалентно 3981692 грн. 40
коп., яка складається із
заборгованості: а саме: за основним
кредитом - 176771,86 доларів США, що
еквівалентно 2090697 грн. 76 коп.; за
відсотками - 140177,79 доларів США, що
еквівалентно 1657896 грн.18 коп.; пеня - 19708, 85
доларів США, що еквівалентно 233098 грн. 46
коп.

Відповідно до положень ст. 589, 590 ЦК
України заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою, у
встановлений строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що порушення відповідачем
взятих зобов'язань за договором
кредиту, внаслідок якого утворилась
зазначена заборгованість, є підставою
для звернення стягнення на предмет
іпотеки у спосіб, передбачений ст. 5
іпотечного договору, а саме, шляхом
продажу банком від свого імені
предмету іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу в
порядку, передбаченому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», за початковою
ціною, яка має визначатись на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Разом з тим, вимоги Банку про надання
йому права отримувати витяги з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, дублікати
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах, а
також щодо надання усіх повноважень,
належних продавцю, необхідних для
здійснення продажу, задоволенню не
підлягають, оскільки таких умов при
реалізації Банком предмету іпотеки ні
Закон України «Про іпотеку», ні
іпотечний договір не містять.

Також не підлягають задоволенню вимоги
Банку про передачу йому в управління
іпотечного майна на час його
реалізації.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет

іпотеки і з метою отримання продукції,
плодів та доходів,

забезпечення належного господарського
використання переданого в

іпотеку нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням

предмет іпотеки на підставі договору
між іпотекодавцем і

іпотекодержателем або рішення суду
може бути переданий

іпотекодержателю або іншій особі в
управління на період до його

реалізації у порядку, встановленому
цим Законом. Управління майном

здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених

договором чи рішенням суду.

Оскільки Банк ні в позовній заяві, ні в
апеляційній скарзі необгрунтував
належними доказами вимогу щодо
передачі йому предмета іпотеки в
управління, не зазначив умов, на яких
може бути передане йому вказане майно,
а лише послався на положення ст. 34
Закону України «Про іпотеку», то
вказана вимога не підлягає
задоволенню.

Помилковим є висновок суду і стосовно
того, що підставою для відмови в
задоволенні позову також є наявність
спору, який розглядається в порядку
адміністративного судочинства, щодо
законності зміни цільового
призначення даних земельних ділянок,
які є предметом іпотеки, оскільки
договір іпотеки недійсним не визнано.

Враховуючи, що висновки, викладені в
рішенні суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи, наявним в ній доказам та
положенням матеріального права,
колегія вважає, що відповідно до
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову Банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути документально
підтверджені судові витрати по сплаті
судового збору за подачу позовної
заяви та апеляційної скарги,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, що складає 5481 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Новоодеського
районного суду від 13 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Надра»
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 за кредитним договором,
укладеним 14 березня 2008 року між ОСОБА_2
та ПАТ КБ «Надра», в розмірі 336658, 50
доларів США, що еквівалентно 3981692 грн. 40
коп., яка складається із
заборгованості: а саме: за основним
кредитом - 176771,86 доларів США, що
еквівалентно 2090697 грн. 76 коп.; за
відсотками - 140177,79 доларів США, що
еквівалентно 1657896 грн.18 коп.; пеня - 19708, 85
доларів США, що еквівалентно 233098 грн. 46
коп., на підставі договору іпотеки від 14
березня 2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом Новоодеського
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_3, між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«Надра», а також додаткового договору
від 08 листопада 2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом Новоодеського
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_3, звернути стягнення на
предмет іпотеки , а саме:

- на земельну ділянку загальною
площею 0,2406 га, кадастровий номер
:06:058:0023, розташовану по АДРЕСА_8,
які належать на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу Банком від свого імені
вказаних земельних ділянок, які є
предметом іпотеки, будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу в
порядку, передбаченому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», за початковою
ціною, яка має визначатись на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

В іншій частині позову ПАТ КБ «Надра»
відмовити.

Стягнути на користь ПАТ КБ «Надра» із
ОСОБА_2 5481 (п'ять тисяч чотириста
вісімдесят одна) грн. витрат по сплаті
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді