Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат на
лікування та моральної шкоди, завданих
ушкодженням здоров'ю внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до відповідача.
В обґрунтування своїх позовних вимог,
посилається на те, що 03 грудня 2011 року о
14 годині 20 хвилин в м. Дніпропетровську
по на перехресті вул. Коцюбинського та
пл. Д.Бідного легковий автомобіль
НОМЕР_1 під керуванням відповідача
допустив наїзд на позивача. В
результаті даної ДТП позивач отримав
тілесні ушкодження, на його лікування
було витрачено 12 000 грн., які позивач
просить стягнути з відповідача, окрім
того позивачу було спричинену значну
моральну шкоду яку він оцінює в 20 000 грн.
та просить стягнути з відповідача на
його користь.

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, пославшись
на їх безпідставність та не
обґрунтованість.

Вислухавши сторони, дослідивши та
перевіривши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є не обґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що 03 грудня 2011 року о
14 годині 20 хвилин в м. Дніпропетровськ
на вул. Коцюбинського мала місце
дорожньо транспортна пригода за участю
автомобіля НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_1.
Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 отримав
тілесні ушкодження. Під час проведення
перевірки було встановлено, що дана ДТП
настала внаслідок порушення пішоходом
ОСОБА_1 вимог п. 1.3, 1.5,4.9,.4.10 та 4.14 «а»
Правил дорожнього руху України. 16
серпня 2012 року старшим інспектором
сектора оформлення матеріалів ДТП,
дізнання та розшуку транспортних
засобів, що зникли з місця ДТП ВДАІ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_5 винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи /а.с. 8/.

Внаслідок даної ДТП позивач отримав
тілесні ушкодження, що підтверджується
висновком фахівця судово - медичного
експерта № 438 /а.с. 9/. З 03 грудня 2011 року
по 05 січня 2012 рік позивач знаходився на
лікарняному /а.с.11/.

В матеріалах справи мається розписка
від 15 грудня 2011 року згідно якої
позивач отримав від відповідача 5 000
грн. на лікування ушкоджень отриманих
в результаті ДТП яке відбулося 03 грудня
2011 року /а.с. 38/.

Окрім того суду надано лист начальника
відділу державтоінспекції ДМУ ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
від 12 грудня 2011 року, яким повідомлено,
що відносно пішохода ОСОБА_1 складено
адміністративний протокол за ст.. 124 КУ
пАП та направлено до суду для
притягнення до адміністративної
відповідальності /а.с.37 /.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
..., що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку....
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК)
відповідач звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач в позовній заяві
та під час судового розгляду не надав
суду належних доказів що саме дії
відповідача були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Суд розглядає вимоги відповідно до ст.11
ЦПК України не інакше як за зверненням
повивача і в межах заявлених вимог.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з відповідача на його
користь 20 000 грн. суд вважає за
необхідне відмовити в їх задоволенні з
наступних підстав.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров*я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім*ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Також, у відповідності до Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору».

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач в позовній заяві
та під час судового розгляду не надав
суду належних доказів наявності
моральної шкоди на підтвердження факту
заподіяння позивачу відповідачем
моральних страждань, та не довів вину
відповідача, не надав доказів причинно
- наслідкового зв'язку між діями
відповідача та начебто завданою
шкодою.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене суд не знаходить
підстав для задоволення позовних
вимог, позивача, оскільки вони не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, ґрунтуються лише на його
припущеннях та нічим не
підтверджуються.

Судові витрати розподілити на підставі
ст. 88 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат на
лікування та моральної шкоди, завданих
ушкодженням здоров'ю внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя С.О.
Демидова