Номер провадження № 22-ц/785/2807/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Малиновського району м. Одеси на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2013 року по справі за позовом заступника прокурора Малиновського району м. Одеси (далі прокурор) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі ОМР) до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство Креді ОСОБА_5 (далі ПАТ Креді ОСОБА_5, банк) про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012р. прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив визнати за територіальною громадою міста ОСОБА_6 в особі Одеської міської ради право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати вказану квартиру з незаконного володіння ОСОБА_3 (а.с.1-5).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна квартира є приміщенням гуртожитку, розташованому в будинку № 9 по вул. Петровського у м. Одесі та належному територіальній громаді м. Одеси.

На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2006 року, скасованого за нововиявленими обставинами 5 червня 2008р., визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 19 квітня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та визнано за останнім право власності на вказану квартиру.

Зазначене рішення стало підставою для реєстрації приміщення гуртожитку в якості квартири в КП ОМБТІ та РОН.

22 травня 2005 року ОСОБА_9 продав квартиру ОСОБА_10 та ОСОБА_6, які 4 грудня 2007 року продали її ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору.

Посилаючись на те, що ОМР позбавлена права власності на приміщення гуртожитку поза її волею, прокурор просив витребувати квартиру АДРЕСА_3 з незаконного володіння ОСОБА_3 та визнати право власності на квартиру за територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 9 листопада 2012 року до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, залучено ОСОБА_4 та ПАТ Креді ОСОБА_5 (а.с. 55).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2013 року у задоволенні позову прокурора в інтересах ОМР про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2013 року у задоволенні позову прокурора в інтересах ОМР про визнання права власності на квартиру за територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду від 20 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Додаткове рішення суду від 31 жовтня 2013 року прокурором не оскаржено, тому в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, а також витребуваної цивільної справи Малиновського районного суду м. Одеси № 1519/2-622/11 за позовом ОСОБА_8 до ОМР та ОСОБА_11 про визнання договору дійсним та визнання права власності та зустрічним позовом прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі ОМР до ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та виселення (далі справа № 1519/2-622/11), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Відповідно до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння суд першої інстанції виходив з того, що позивач:

- не довів, що ОМР є власником спірного майна;

- пропустив строки позовної давності (а.с.74-75).

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давнос ті заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, як з підстав необґрунто ваності позовних вимог, так у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд усупереч наведеним роз'ясненням не врахував, що ці підстави є взаємовиключними та при вирішені позову одночасно застосовуватися не можуть.

Колегія суддів вважає, що жодна з цих підстав, зазначених судом першої інстанції, не знайшла свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння,не з їхньої волі іншим шляхом.

Установлено, що пятиповерхова будівля гуртожитку по вул. Петровського, 9 у м. Одесі, прийнята в експлуатацію у 1991р., є власністю територіальної громади в особі ОМР та перебуває на балансі КП ЖКС Хмельницький, яке є правонаступником КП ДЕЗ Бугаївське на підставі розпорядження міського голови № 94-01 від 28 січня 2003 року та рішення Одеської міської ради № 1165-V від 5 квітня 2007 року.

Спірне приміщення гуртожитку загальною площею 58,7 кв.м. розташоване на 1 поверсі зазначеного будинку (а.с. 187-197, 198, 199, 200-202, 203-206, 207, 232-244; а.с. 44-54, 56, 61, 62-64, 66-67, 93 справи № 1519/2-622/11).

Зазначеним спростовується помилковий висновок суду першої інстанції про те, що гуртожиток не належить ОМР.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_4, укладений 19 квітня 2005 року між ОСОБА_13 і ОСОБА_9 та визнано за останнім право приватної власності на вказану квартиру (а.с.6-7).

Із матеріалів вказаної справи № 1519/2-622/11 вбачається, що суд досліджував надану ОСОБА_8 технічну характеристику приміщення, загальною площею 58,7 кв.м., розташованого на 1 поверсі пятиповерхового будинку гуртожитку, яке ОСОБА_9 самочинно реконструював і до якого ввійшли наступні приміщення гуртожитку, а саме:

- 16,7 кв.м. (зазначене у техпаспорті як 1-а жила кімната);

- 13,4 кв.м. (зазначене у техпаспорті як 2-а жила кімната);

- 14,3 кв.м. (зазначене у техпаспорті як кухня);

- 2,0 кв.м. (зазначене у техпаспорті як санвузол);

- 12,3 кв.м. (зазначене у техпаспорті як коридор)

(а.с. 174-177, 178-179, 180-184; а.с. 4-7, 15-16, 26-30 справи № 1519/2-622/11).

На підставі цього рішення суду право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_8 (а.с.22).

22 травня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10, ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 (а.с.19-20).

4 грудня 2007 року між ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 (а.с.21).

Квартира придбана ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_4, який тривав з 18 лютого 2006 року до 15 вересня 2010 року (а.с.159-161).

30 листопада 2007 року ОСОБА_3 уклав з АТ Індустріально-експортний банк, правонаступником якого є ПАТ Креді ОСОБА_5, кредитний договір на підставі якого отримав 25 000 доларів США.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_3 і банком 4 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с.34-35).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 5 червня 2008 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2006 року на підставі заяви ОМР скасовано у звязку з нововиявленими обставинами (а.с. 185-186).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2011 року позов ОСОБА_8 до ОМР, ОСОБА_11 про визнання права власності залишено без розгляду (а.с.215).

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що приміщення гуртожитку було відчужено на підставі незаконного рішення суду та поза волею ОМР, рішення суду від 20 березня 2013 року підлягає скасуванню, а позов прокурора про витребування майна із чужого незаконного володіння - задоволенню.

Помилковим є й висновок суду про порушення прокурором строків позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 2 та 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Встановлено, що після скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2006 року за нововиявленими обставинами, Малиновський районний суд м. Одеси поновив розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_8 до ОМР та ОСОБА_11 про визнання договору дійсним та визнання права власності (а.с. 185-186; а.с. 37-38 справи № 1519/2-622/11).

10 листопада 2008 року, тобто в межах трирічного строку, прокурором в інтересах держави в особі ОМР подано зустрічний позов до ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та виселення, який після уточнень, задоволено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2011 року (а.с. 208-210, 211-213, 214, 216-220; а.с. 126-128,150-152, 248, 354-356 справи № 1519/2-622/11).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2012 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано, а у задоволенні позову прокурора відмовлено (а.с. 221-224; а.с. 414-417 справи № 1519/2-622/11).

28 травня 2012 року заступник прокурора в інтересах держави в особі ОМР звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння (а.с. 1-5).

За таких обставин, у розумінні ч. 3 ст. 264 ЦК України, прокурором строк позовної давності не пропущено.

Оскільки приміщення гуртожитку було відчужене 22 травня 2007 року за 14700 грн., відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України та ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1470 грн. на користь держави (а.с. 19-20).

Апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з тих підстав, що:

- із володіння власника вибуло приміщення гуртожитку, а не квартира;

- рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2013 року вимога прокурора про визнання права власності на квартиру не вирішувалась, а додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2013 року, яким вирішена ця вимога, прокурором не оскаржено.

Відповідачем не доведено наявності обставин та доказів за яких суд мав дійти висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи представника третьої особи про неможливість повернення майна ОМР у звязку із набуттям приміщення гуртожитку статусу квартири, в якій зроблений ремонт, суд до уваги не приймає, оскільки цей статус набутий внаслідок рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 390 ЦК України ОСОБА_3 не позбавлений права вимагати від ОМР компенсації зроблених ним необхідних витрат на майно з часу, з якого власникові належить право на повернення майна.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у звязку із задоволенням віндикаційного позову прокурора, суд позбавлений можливості вирішити питання про відшкодування ОСОБА_3 його витрат на придбання майна, оскільки до участі у справі не залучалися особи, які отримали кошти за недійсним правочином та особи які є винними у недійсності правочину. ОСОБА_3 вправі вимагати повернення грошей сплачених ним за договором від 4 грудня 2007 року, заявивши відповідний позов до належних відповідачів.

Керуючись ст. ст.301, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2013 року скасувати.

Позов заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задовольнити частково.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та передати у володіння територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради приміщення № 8 загальною площею 58,7 кв.м., розташованого на першому поверсі в будинку № 9 по вулиці Петровського у місті Одесі.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати в розмірі 1470 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання чинності.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_14