Справа №2-3660/10 24.12.2014 24.12.2014 24.12.2014
Провадження №22-ц/784/3302/14
Провадження № 22ц/784/3302/14
Головуючий у 1-ї інстанції Олефір М.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

Іменем України

24 грудня 2014 року м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової
О.О.,

при секретарі: Яценко Л.В.,

за участю: представника
позивача - Гуменюк І.Л.,

відповідача - ОСОБА_3 та його
представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 12 липня 2010 року

за позовом

Відкритого акціонерного товариства
«Морський транспортний банк»

(далі - ВАТ «МТБ»)

до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

про стягнення заборгованості за
договором кредиту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року ВАТ «МТБ» звернувся з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про
стягнення в солідарному порядку 211 814,18
доларів США заборгованості за
кредитним договором.

15 червня 2010 року ВАТ «МТБ» подав
клопотання про забезпечення позову
шляхом обмеження відповідачів у праві
виїзду за кордон.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 12 липня 2010 року
клопотання ВАТ «МТБ» задоволено,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 тимчасово
обмежено у праві виїзду за межі
України.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 12 липня
2010 року, зміненим рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 23 лютого 2011 року, позов
банка задоволено, ухвалено про
стягнення на його користь з ОСОБА_3 і
ОСОБА_5 солідарно, та з ОСОБА_3 і ОСОБА_6
солідарно по 213 678,24 доларів США
заборгованості за кредитом та
процентами, і 14 278 грн. 16 коп. пені.
Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу суду і постановити
нову, якою відмовити в задоволенні
клопотання, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
конституційних прав боржників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, за
ухвалою суду першої інстанції від 12
липня 2010 року відповідача ОСОБА_3
тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України в порядку подачі банком
заяви про забезпечення позову з
підстав, передбачених статтею 152 ЦПК
України, до винесення судового рішення.

Між тим, здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері врегульовано Законом
України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

ОСОБА_7 передбачає можливість
тимчасового обмеження громадян у праві
виїзду за кордон. Згідно з п. 2 ст. 6 цього
Закону підставою для тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон є
наявність невиконаних зобов'язань, але
лише до моменту виконання зобов'язань,
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Виходячи з положень статті 377? ЦПК
України (внесеної до ЦПК 4.11.2010 року),
пункту 18 частини 3 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
обмеження згаданого права можливе не в
порядку забезпечення позову, а в
процесі здійснення виконавчого
провадження, у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням. За приписом цієї
норми, за таких умов державний
виконавець має право звертатися до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України - до виконання зобов'язань
за рішенням суду.

Окрім цього, само по собі невиконання
боржником судового рішення, в тому
числі в добровільному порядку, не може
свідчити про те, що він ухиляється від
виконання покладених на нього
обов'язків.

Тому висновок суду з цього питання є
помилковим, і підстав для тимчасового
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за
межі України немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду у відповідності
з п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає
скасуванню в частині обмеження
відповідача ОСОБА_3 з постановленням
нової, якою в задоволенні клопотання
про обмеження у праві виїзду ОСОБА_3
слід відмовити.

Підстави для скасування ухвали в
частині обмеження інших відповідачів
за апеляційною скаргою особи, що не має
право на пред'явлення вимог в їх
інтересах, - відсутні, а тому її
законність в цієї частині колегією
суддів не перевірялася.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 12 липня 2010 року в частині
забезпечення позову ВАТ «МТБ» до
ОСОБА_3 скасувати і постановити нову,
якою в задоволенні клопотання ВАТ
«МТБ» про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України -
відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді