Номер провадження: 22-ц/785/5020/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 та прокурора

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 березня 2014 року за позовом ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: прокуратури Одеської області, Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 квітня 2013 року ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулись до суду із позовом, який у подальшому був ними уточнений до ОСОБА_5, ОСОБА_9, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: прокуратура Одеської області, Київська райадміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_9 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. На підставі договору дарування від 17.06.2009 року відповідач ОСОБА_9 подарував 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_13. В подальшому, ОСОБА_13, на підставі договору дарування від 12.02.10 року, подарувала зазначені 3/4 квартири ОСОБА_5, яка є відповідачем у справі.

ОСОБА_12 після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_14, разом із малолітньою донькою зареєструвався за вказаною адресою, де вони проживали.

Відповідно до договору дарування ОСОБА_12 подарував ОСОБА_10 належну йому частину спірної квартири.

В 2011 році позивачі в черговий раз вселились до спірної квартири. При вселенні присутні були представники правоохоронних органів, представники різних організацій, де в присутності їх було надано ключі як для сім'ї позивача так і для ОСОБА_9, ОСОБА_5. Сторони домовились, що будуть мирно проживати в квартирі та не будуть ставити будь-яких перешкод один одному. Сторони зобов'язались безперешкодно допускати один одного до експлуатації та обслуговування відповідних частин житлового приміщення. Однак, діями відповідачки вчинено перешкоди у проживанні у квартирі та користуванні правом власності на законних підставах позивачам, оскільки остання неодноразово чинила перешкоди позивачам, які виразились у блокуванні вхідних дверей до кімнати, яку займають позивачі та заміна замків у вхідній двері квартири.

На підставі зазначеного, позивачі звернулись до суду із вказаним позовом та просили його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності відповідачів та представників третіх осіб, які не зявились у судове засідання.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11 березня 2014 року позовну заяву задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні неповнолітньою ОСОБА_11та її батьками ОСОБА_12 та ОСОБА_10, права в користуванні та розпорядженні спірною квартирою зі сторони ОСОБА_5, ОСОБА_9 та інших осіб.

Вселено неповнолітню ОСОБА_11та її батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_10, у спірну квартиру.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_9, та інших осіб в подальшому не чинити перешкоди у здійсненні позивачами права в користуванні та розпорядженні спірною квартирою.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_9, надати неповнолітній ОСОБА_11та її батькам ОСОБА_15 та ОСОБА_10, ключі від спірної квартири.

Визначено порядок користування квартирою №161 буд. №88 по вул.Ак.Корольова у м.Одеса, загальною площею 48,5 кв.м., шляхом виділення: неповнолітній ОСОБА_11 та її батькам ОСОБА_12 та ОСОБА_10, - кімнати площею 17,4 кв.м., а ОСОБА_5, ОСОБА_9 - кімнати площею 12,0 кв.м.; залишено у спільному користуванні інші приміщення, а саме: кухню площею 6,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,4 кв.м., балкон(лоджія) площею 0,9 кв.м..

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_9 на користьЛазарєва І.М., ОСОБА_10 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, судові витрати у розмірі 114,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У останнє судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_9 та представнк третьої особи Органу опіки та піклування Київської райадміністрації Одеської міської ради не зявились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином. Документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ними надано не було. Крім того, інтереси ОСОБА_5 представляє її довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини у справі.

ОСОБА_5 є власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_2, власником 1/4 частини квартири є неповнолітня ОСОБА_16.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Згідно зі ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Так, відповідно до ст. 156 ЖК України, на яку посилається позивач, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Колегією судів було встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.03.2014 року були порушені права власника 3/4 частин вищевказаної квартири ОСОБА_5, які закріплені у ст.41 Конституції України, ст.ст.319,321 ЦК України, що виявилось у тому, що їй було виділено у користування кімнату площею 12 кв.м., при наявності у квартирі кімнати площею 17,4 кв.м., що у свою чергу була виділена ОСОБА_16, яка є власником лише 1/4 частини квартири, та її батькам.

ОСОБА_3 та ОСОБА_17 не є власниками спірної квартири, та на вселення до вищевказаної квартири не мають права. Оскільки згідно ЖК України тільки неповнолітні діти мають право на вселення без згоди власників житла. Співвласник квартири не може без згоди всіх співвласників вселяти до себе інших осіб (за винятком своїх неповнолітніх дітей) - навіть за наявності визначеного порядку користування цією квартирою. Тому таке вселення порушить права відповідачки ОСОБА_5, як власника ? частин спірної квартири.

Суд першої інстанції не послався на жодну норму матеріального права, яка дає суду право надавати такий дозвіл на вселення в більшу кімнату, і не звернув належної уваги на те, що чинне законодавство не передбачає такого порядку вирішення спірних правовідносин шляхом вселення без згоди іншого співвласника.

Крім того, судом першої інстанції, під час ухвалення рішення по справі, не було враховано, що залишаючи у спільному користуванні місця загального призначення, такі як кухня, коридор, санвузол не було враховано, чи можливо встановити в цих місцях речі індивідуального користування та чи вистачає місця в квартирі для їх встановлення власнику 1/4 частини квартири ОСОБА_16, та чи не буде при цьому порушено право ОСОБА_5 на користування своєю власністю.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також не підтверджується доказами, на підставі чого колегія суддів приходить до висновку про виключення з резолютивної частини абзацу: Визначити порядок користування квартирою № 161 буд. № 88 по вул. Ак. Корольова м. Одеса, загальною площею 48,5 кв.м., шляхом виділення: неповнолітній ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її батькам ОСОБА_17 та ОСОБА_3, - кімнати площею 17,4 кв.м., а ОСОБА_5, ОСОБА_18 - кімнати площею 12,0 кв.м.; залишити у спільному користуванні інші приміщення, а саме: кухню площею 6,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,4 кв.м., балкон(лоджія) площею 0,9 кв.м...

В іншій часті рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2014 року постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та колегією суддів не знайдено підстав для його скасування.

Колегія суддів вважає, що інші приведені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення норм права.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_9 задовольнити частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 березня 2014 року в частині задоволення позову відносно визначення порядку користування квартирою № 161 буд. № 88 по вул. Ак. Корольова м. Одеса, загальною площею 48,5 кв.м., шляхом виділення: неповнолітній ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її батькам ОСОБА_17 та ОСОБА_3, - кімнати площею 17,4 кв.м., а ОСОБА_5, ОСОБА_18 - кімнати площею 12,0 кв.м.; залишити у спільному користуванні інші приміщення, а саме: кухню площею 6,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,4 кв.м., балкон(лоджія) площею 0,9 кв.м. скасувати та в цій частині позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_19

Р.Д.ГромікМ.М.