Справа № 742/2366/14 Провадження № 22-ц/795/1678/2014 Головуючий у I інстанції - Рябота В. І. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцький завод «Білкозин» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи рішення незаконним та таким, що винесене з порушенням її прав та інтересів, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем поясненням стосовно причин допущеної нею відсутності на роботі.

Апелянт зазначає, що діяла лише в інтересах своєї сім'ї та дітей, проте судом дані обставини безпідставно не були взяті до уваги.

В письмових запереченнях представник ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин», вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в ході розгляду справи підтвердила факт невиходу на роботу у визначену відповідачем зміну 1, 4, 5 та 8 квітня 2014 року, від іншої запропонованої їй роботи відмовилась, а тому її обґрунтовано було звільнено за прогул.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що наказом директора ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин» № 45-к від 16 квітня 2014 року ОСОБА_2, апаратника дільниці з виробництва матеріалу колагенового (отверділого), звільнено з 16 квітня 2014 року за здійснений прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 23).

Підставою звільнення ОСОБА_2 стало те, що вона не дотрималась встановленого графіку роботи працівників дільниці на квітень 2014 року та з 01 по 10 квітня 2014 року включно без поважних причин не виходила на роботу. Зазначені обставини викладені в службових записках начальника дільниці Нестерова В.М. від 07 та 10 квітня 2014 року про відсутність на роботі ОСОБА_2 (а.с. 19, 21).

На пропозицію керівництва надати письмові пояснення щодо причин невиходу на роботу у визначені графіком дні, ОСОБА_2 відмовилась, про що 08 квітня 2014 року посадовими особами підприємства був складений відповідний акт (а.с. 20).

16 квітня 2014 року на засіданні профспілкового комітету було прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача за прогули (а.с. 22).

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником, в тому числі, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що факт відсутності позивача на робочому місці 1, 4, 5 та 8 квітня 2014 року знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджений зібраними по справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою та не містять протиріч. ОСОБА_2, в свою чергу, вказані обставини не заперечувала. Як пояснювала позивач в судовому засіданні, вона добровільно відмовилась від переведення її на інші посади, оскільки бажала працювати в одній зміні зі своїм чоловіком. Також не заперечувала, що при її звільненні адміністрація підприємства не порушила вимог чинного трудового законодавства.

Наявність в матеріалах справи заяв ОСОБА_2 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 06 по 08 квітня 2014 року та про звільнення за власним бажанням, датовані відповідно 06 та 08 квітня 2014 року (а.с. 29, 30), не можуть буті взяті до уваги апеляційним судом, оскільки вказані заяви не зареєстровані у встановленому законом порядку та не містять резолюції керівника підприємства.

Таким чином, відповідач на законних підставах притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за вчинений прогул, звільнення ОСОБА_2 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства та без порушень положень ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були в повній мірі досліджені та з'ясовані фактичні обставини, що мають значення для справи, отже, звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а посилання апелянта про ненадання оцінки її поясненням стосовно допущених прогулів є необґрунтованими.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: