Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5604/14 Головуючий у 1 інстанції: Полянчук Б.І.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2014 року по справі

за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради, ОСОБА_3, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобов'язання здійснити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року Бердянська міжрайонна прокуратура Запорізької області в інтересах держави звернулась до суду з позовною заявою до Бердянської міської ради, ОСОБА_3, Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобов'язання здійснити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що проведеною перевіркою встановлено, що Бердянською міською радою 25.02.2010 року прийнято рішення №41 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», п.5.30 якого затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0950 га, розташовану по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 01.06.2010 року видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, який зареєстрований за номером 07, серія ЯК №911788, кадастровий номер :12:016:0295.

Вважає, що пункт 5.30 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року підлягає визнанню недійсними, реєстрацію зазначеного вище державного акту необхідно скасувати, а земельну ділянку повернути за належністю Бердянській міській раді у зв'язку з порушенням вимог ст.ст. 48, 51,59, 60, 61, 84, 116, 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 85, 88, 89, 90 Водного кодексу України, 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст. 12, 19 Закону України «Про планування та забудову території», ст.ст. 1, 16, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Згідно з положеннями ст.51 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення. Вказане також визначено у проектній документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та у листі управління Держземагенства у Бердянському районі від 09.09.2013 року.

У зв'язку з виявленням численних порушень вимог земельного та містобудівного законодавства позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 вищезазначеної земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011 року були відкликані управлінням Держкомзему у м.Бердянськ та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради відповідно. Відповідно до пункту 14.4 розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 16.04.2010 року №101 Бердянській міській раді необхідно скасувати висновки, надані з 20.05.2009 року, стосовно відведення земельних ділянок під індивідуальне дачне будівництво на територіях рекреаційного призначення.

В порушення вимог ст. 118 ЗК України проектна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення державної експертизи землевпорядної документації, проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 вищезазначеної земельної ділянки затверджено за наявності висновку органу влади, який не мав права його надавати.

Відповідно до схеми місцезнаходження виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою, остання знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси в межах визначеної ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря.

Крім того, при затвердженні оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою спірним рішенням міської ради порушено вимоги містобудівного законодавства.

За адресою виділеної земельної ділянки Генеральним планом м. Бердянська передбачено лише розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку.

Крім того, відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктів, також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Таким чином, спірна земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність.

В зв'язку з наведеним, на думку Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області, ОСОБА_3 незаконно набув право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, та вона підлягає поверненню територіальній громаді м. Бердянська.

На підставі зазначеного просила:

- визнати незаконним та скасувати п.5.30 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

- визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 911788 від 01.06.2010 року на земельну ділянку площею 0,0950 га., виданого на ім'я ОСОБА_3 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1.

- зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районні скасувати запис № 07 від 01.06.2010 року про державну реєстрацію державного акту на право власності на землю серії ЯК № 911788 по АДРЕСА_1, кадастровий номер :12:016:0295, виданого на ім'я ОСОБА_3

- зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районні скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги на земельну ділянку по АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку вартістю 99845,72 грн., площею 0,0950 га., яка знаходиться на АДРЕСА_1, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК №911788, територіальній громаді м. Бердянськ.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п.5.30 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Визнано недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 911788 від 01.06.2010 року на земельну ділянку площею 0,0950 га., виданого на ім'я ОСОБА_3 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути земельну ділянку вартістю 99845,72 грн., площею 0,0950 га., яка знаходиться на АДРЕСА_1, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК №911788, територіальній громаді м. Бердянськ.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 45, 212-214 ЦПК України, неправильне застосування ст.ст. 88, 90 ВК України, невідповідність висновку суду про віднесення спірної ділянки до земель рекреаційного значення обставинам справи, пропуск позовної давності, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Сторони отримали повістки, право на участь у судовому засіданні не використали.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що передача у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,095 га за адресою АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва,яка відноситься до земель рекреаційного призначення, була здійснена з порушенням визначеного законодавством порядку, зокрема, ст.ст. 118, 123 ЗК України, ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації".

Суд встановив всі факти необхідні для вирішення спору, при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми Конституції України та земельного законодавства.

У відповідності до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні і інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) екологічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Статтями 2, 19 Закону України "Про охорону земель" визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За визначенням ст. 50 ЗК України землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів, відносяться до земель рекреаційного призначення.

Статтею 51 ЗК України передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст і інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих і спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням сімдесят сьомої сесії V скликання Бердянської міської ради Запорізької області від 24 грудня 2009 року № 32 ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,095 га по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до Умов відведення земельної ділянки, виданих Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області, земельна ділянка, що підлягала передачі у власність ОСОБА_3 відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відноситься до земель рекреаційного призначення (код 1.17 УКЦВЗ).

Такі ж відомості щодо належності спірної ділянки до земель рекреаційного призначення містяться у висновку Головного державного санітарного лікаря м. Бердянська №109 від 05.02.2010р., генеральному плані м. Бердянська, а також у експлікації земельних угідь, за рахунок яких запроектоване землевідведення, ситуаційній схемі земельної ділянки, згідно якими спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення ( код цільового використання землі 1,17), розташована на території оздоровчих установ та установ відпочинку на відстані 12 м від урізу води лимана (а.с.70-72, 74 звор, 81 т.1, а.с.41 т.2).

Проте, в технічному завданні на розробку проекту землеустрою від 29.12.2009 року код цільового використання земельної ділянки зазначений 1.8 - для індивідуального житлового, гаражного та дачного будівництва (а.с.75).

Пунктом 5.30 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради V скликання №41 від 25.02.2010 року "Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,095 га, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва.

На підставі вказаного рішення за ОСОБА_3 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 07 державного акту на право власності серії ЯК №911788 (а.с.9-10 т.1).

Доводи апелянта про те, що на момент розробки землевпорядної документації про передачу землі у власність ОСОБА_3 спірна ділянка не відносилась до земель рекреаційного призначення не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Бердянської міської від 28 січня 2010 року №38 прийнято землі по АДРЕСА_1 до земель міста - громадська та житлова забудова. Проте Проектом землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для індивідуального дачного будівництва передбачена зміна цільового використання земельної ділянки з земель « 1.11.6. Іншої комерційної діяльності» на землі « 1.17 Рекреаційного призначення» (а.с.70-72 т.1).

Так, виходячи з положень ст. 19 ЗК України, землі житлової та громадської забудови та землі рекреаційного призначення за основним цільовим призначенням відносяться до різних категорій, а відповідно до ч.1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин мав право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, та Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 (постанова втратила чинність 20.02.2013 року).

Відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 і який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації для прийняття рішення.

Сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту. Рішення сільської, селищної, міської ради або відповідного органу виконавчої влади про зміну цільового призначення земельної ділянки є підставою для оформлення громадянину або юридичній особі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

При судовому розгляді не встановлено факту переведення Бердянською міською радою спірної ділянки з категорії землі рекреаційного призначення на землю житлової та громадської забудови з дотриманням вказаного Порядку.

З огляду на зазначені обставини суд дійшов правомірного висновку, що, враховуючи правовий статус зазначеної ділянки, при прийнятті рішення про її надання у власність ОСОБА_3 Бердянською міською радою були порушені ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення підлягають обов'язковій державній експертизі.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, однак всупереч ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" та ч.9 ст.118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 проведена не була, висновки суду першої інстанції про порушення міською радою земельного законодавства при передачі спірної ділянки у власність ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність судового рішення у зв'язку з порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є безпідставними.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Рішення суду відповідає ч.1 ст. 21 ЦК України, згідно якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст. 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Є неприйнятними і доводи скарги щодо порушення ст. 45 ЦПК України та відсутності порушення інтересів держави у спірних правовідносинах у зв'язку з прийняттям рішення Бердянської міської ради про передачу земельної ділянки ОСОБА_3, оскільки вони не погоджуються зі змістом позову та з вимогами Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель ".

В обґрунтування позову прокурор посилався на порушення вимог земельного законодавства з боку органу місцевого самоврядування - Бердянської міської ради під час прийняття п. 5.30 рішення № 41 від 25.02.2010 року та на порушення інтересів держави у сфері контролю за використанням і охороною землі як національного багатства, що свідчить про правомірність звернення прокурора для захисту інтересів держави до суду з даним позовом, у якому прокурор виступав у статусі позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позовної давності є неспроможними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою рішення № 32 від 24.12.2009 року) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України був виключений.

Разом з тим, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Отже з огляду на правила п.5 зазначених Прикінцевих та перехідних положень, доводи відповідача про сплив позовної давності у даному випадку не можуть бути прийняті до уваги.

Інші доводи зводяться до іншої правової оцінки обставин, встановлених судом першої інстанції, і не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: