Справа № 530/863/14-ц
Номер провадження 2-о/530/44/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Шилівської сільської ради Зіньківського району,Полтавської області, третя особа Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського РУЮ про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою до Шилівської сільської ради Зіньківського району, третя особа Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського РУЮ про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності.

В заяві ОСОБА_1 вказує, що у грудня 2013 року він дізнався, що його померлій мачусі, ОСОБА_2, належить свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_1, видане Шилівського сільською радою. На момент відкриття спадщини він не знав про дане майно.

При житті мачуха склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 належний їй сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданий їй 06.11.1997 року Зіньківською районною державною адміністрацією. Житловий будинок вона заповіла ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_1, так як останній здійснював догляд за ОСОБА_4.

14.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майновий пай члена КСП, але йому було відмовлено, оскільки він не є спадкоємцем ні за заповітом ні за законом.

В зв"язку з цим ОСОБА_1 змушений звернутися до суду про встановлення факту родинних відносин з померлою ОСОБА_2.

Мати позивача, ОСОБА_5, померла у ІНФОРМАЦІЯ_2, коли ОСОБА_1 було 17 років. В цьому ж році, батько позивача, ОСОБА_6, почав спільно проживати з ОСОБА_2 (мачухою).

В судовому засіданні представник позивача, заяву підтримав повністю та просив її задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним в заяві.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зачитавши заву відповідача та третьої особи, які просили справу слухати за їх відсутності та визнали позовні вимоги в повному обсязі, заслухавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні було встановлено, мати позивача, ОСОБА_5, померла у ІНФОРМАЦІЯ_2, коли ОСОБА_1 було 17 років. В цьому ж році, батько позивача, ОСОБА_6, почав спільно проживати з ОСОБА_2, яка стала позивачу за матір. Вона з батьком ОСОБА_1 ростили позивача та допомагали доки той навчався.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_6 (а.с.8).

На цей момент мачусі, ОСОБА_2, було 57 років, тобто вона була пенсіонеркою. Починаючи з 1979 року позивач постійно допомагав мачусі матеріально, підтримував її. В останні роки, коли ОСОБА_1 сам став пенсіонером і не мав змоги часто навідувати мачуху, він знайшов людей, які доглядали за нею і після смерті мачухи отримали за це у спадок її будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_1, виданого Шилівською сільською радою 31.10.2013 року, ОСОБА_2 має право на пайовий фонд ТОВ АФ "Дружба" (а.с.7).

ОСОБА_1 є спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті ОСОБА_2, а саме земельної ділянки розміром 2,38 га, розташованої на території Шилівської сільської ради, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 9).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за зповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. Про судову практику у справах про спадкування "якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів" та "До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім"єю зі спадкодавцем без шлюбу.Таке право можуть мати інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім"ї тощо...".

Згідно ст.531 ЦК України в редакції 1963 року, до спадкування утриманцями належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Після смерті матері позивача, ОСОБА_5 позивач був неповнолітнім, а тому був на повному утриманні своєї мачухи, ОСОБА_2 та батька, ОСОБА_6, одержував від них матеріальну допомогу, що була для нього єдиним джерелом за собів для існування.

Коли батько позивача помер, то ОСОБА_1, постійно допомагав мачусі, дружині покійного його батька, ОСОБА_2 яку взяв до себе у сім'ю, оскільки у ОСОБА_2 небуло батьків, діда і баби, повнолітніх рідних (повнорідних і неповнорідних) братів і сестер, надавав їй не менше п'яти років матеріальну допомогу.

У відповідності до ст.48 Конституції України гарантується кож ному право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Крім того, ст. 46 Конституції передба чає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ОСОБА_2 померла в ІНФОРМАЦІЯ_4. Згідно цивільного кодексу України, який набрав чинності в 2004 році , а саме ст.1264 ЦК України, до четвертої черги відносяться вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, а також інших осіб, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, особи, які перебували у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили суду, що ОСОБА_2 за життя була мачухою ОСОБА_1. Також підтвердили, що позивач знаходився на її утриманні, а коли помер батько позивача, то ОСОБА_2 знаходилася на повному утриманні позивача.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець сам не розподілив спадщину між ними, та те, що позивач вчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримав її по заповіту, що в судовому засідані не було здобуто доказів того, що є інші спадкоємці за законом або за заповітом, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині спадкування після померлої ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223, 234-235 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шилівської сільської ради Зіньківського району, третя особа Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського РУЮ про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності- задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_4, була мачухою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем АДРЕСА_2 право власності на майновий пай в ТОВ АФ "Дружба" в розмірі 9407,91 грн. або 0,53%, відповідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого 31 жовтня 2013 року Шилівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області на ім"я ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, як за спадкоємцем за законом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга апеляційному суду подається через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко