У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом комунального виробничого підприємства «Комсомольськтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 листопада 2013 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року комунальне виробниче підприємство «Комсомольськтеплоенерго» (далі - КВП «Комсомольськтеплоенерго») звернулось до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання із урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 14 354 грн 10 коп. (по 2 870 грн 82 коп. із кожного).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у якому надає КВП «Комсомольськтеплоенерго».

Станом на 1 квітня 2013 року борг відповідачів перед позивачем становить 14 354 грн 10 коп., з яких 12 311 грн 72 коп. - заборгованість за послуги, 1087 грн 37 коп. - 3 % річних, 955 грн 01 коп. - інфляційні втрати.

Не зважаючи на те, що заборгованість нараховано за 62 місяці, підстави для застосування позовної давності до цих вимог відсутні, оскільки КВП «Комсомольськтеплоенерго» зверталось до суду із заявами про видачу судового наказу у 2008 та 2011 роках.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь комунального виробничого підприємства «Комсомольськтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 14 354 грн 10 коп.: по 2 870 грн 82 коп. з кожного. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_2

Станом на 1 квітня 2013 року КВП «Комсомольськтеплоенерго» нарахувало відповідачам борг за період із січня 2008 року до квітня 2013 року у розмірі 14 354 грн 10 коп., з яких 12 311 грн 72 коп. - заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 1087 грн 37 коп. - 3 % річних, 955 грн 01 коп. - інфляційні втрати.

Судами також установлено, що 15 липня 2010 року Комсомольським міським судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь КВП «Комсомольськтеплоенерго» заборгованості у розмірі 16 503 грн 77 коп., який було скасовано ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_3

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідачів заборгованість за надані послуги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі неналежним чином виконували зобов'язання з оплати наданих їм послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що КВП «Комсомольськтеплоенерго» не пропустило строк звернення до суду з позовом, оскільки у 2010 році зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги. Крім того, ОСОБА_3 періодично вносила платежі на погашення заборгованості, внаслідок чого позовна давність перервалася.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Із висновком апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно із ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставою для відкриття наказного провадження у справі є прийняття судом заяви про видачу судового наказу, а для відкриття позовного провадження - позовної заяви.

Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюються у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ.

Під час розгляду справи апеляційний суд встановив, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу у 2010 році. З огляду на викладені положення ЦПК України та ЦК України апеляційний суд не зазначив будь-якого висновку, чи перервалась позовна давність видачею судового наказу.

Погодившись із висновком суду першої інстанції про переривання позовної давності вчиненням відповідачем ОСОБА_3 дій з оплати послуг у червні 2008 року, квітні 2008 року, січні 2009 року, червні 2009 року, травні 2009 року, вересні 2009 року, грудні 2009 року, січні 2010 року, жовтні 2010 року, грудні 2010 року та періодично протягом 2011 року, 2012 року, 2013 року, апеляційний суд не зазначив, з якого часу перервалася позовна давність у зв'язку з такими діями відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2008 року Комсомольським міським судом Полтавської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги (справа № 2н-532), за яким боржником було сплачено заборгованість за період із січня 2008 року у розмірі 7 062 грн 16 коп. (а.с. 38).

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд не дослідив належним чином матеріали справи; не дав належної оцінки доказам у їх сукупності; не перевірив, за який період із ОСОБА_3 стягнуто заборгованість судовим наказом від 22 серпня 2008 року, чи не включено період, за який стягнуто заборгованість у порядку наказного провадження, до періоду, за який КВП «Комсомольськтеплоенерго» просить стягнути заборгованість у порядку позовного провадження.

Зазначені порушення норм процесуального права унеможливлюють з'ясування розміру заборгованості за надані послуги, яка підлягає стягненню з відповідачів, а тому висновок апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції є передчасним.

Не можна погодитися і з висновком апеляційного суду про застосування до спірних правовідносин положення ст. 68 ЖК Української РСР, яка регулює питання плати за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм матеріального і процесуального права, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник