Номер провадження № 22-ц/785/1638/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузеве підприємство «Діва» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузеве підприємство «Діва» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

21 липня 2011 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство „ОТП Факторинг Україна (далі ПАТ „ОТП Факторинг Україна) звернулось до суду із позовом про стягнення з боржника ОСОБА_3 та поручителя ТОВ «МГП «Діва» на їх користь суми заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2008 року в загальному розмірі 3937082,93 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» - з однієї сторони, та ОСОБА_3 - з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №CM-SME500/002/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 89200,00 доларів США на споживчі цілі строком до 10 січня 2015 року під 4,4% річних + FIDR з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а остання в свою чергу - зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

В подальшому ПАТ «ОТП Банк», як правонаступник ЗАТ «ОТП Банк», відступило на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за низкою кредитних договорів, у тому числі - договору з ОСОБА_3

Посилаючись на те, що не зважаючи на взяті на себе зобовязання, ОСОБА_3, в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, представник позивача просив позовні вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «МГП «Діва» заявлені позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_3

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були задоволені.

В апеляційній скарзі ТОВ «МГП «Діва» ставить питання про скасування зазначеного рішення суду, із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог о ТОВ «МГП «Діва», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (в теперішній час - ПАТ «ОТП Банк») - з однієї сторони, та ОСОБА_3 - з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №CM-SME500/002/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 89200,00 доларів США на споживчі цілі строком до 10 січня 2015 року під 4,4% річних + FIDR з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а остання в свою чергу - зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором (надалі за текстом - Кредитний договір).

Викладені обставини підтверджуються змістом Кредитного договору та відповідним графіком погашення кредиту, що присутні у справі.

В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» - з одної сторони, та ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» - з іншої сторони, був укладений договір поруки №SR-SME500/002/2008, відповідно до умов якого поручитель бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника солідарно.

При цьому, 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» - з одної сторони, та ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» - з іншої сторони, був укладений договір іпотеки (майнової поруки) №РМ- SME500/002/2008, відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання основного зобовязання за Кредитним договором іпотекодавець ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» передає в іпотеку банкові нерухоме майно: нежитлову будівлю, загальною площею 1393,7кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, с.Чапаєве, вул.Центральна, буд.71, вартістю 1127000 доларів США, визначеною та погодженою сторонами договору.

Згідно витягу з договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 26 листопада 2010 року, та витягу з договору про відступлення права вимоги №б/н від 26 листопада 2010 року укладених між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк» було зокрема продано (переуступлено) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» усі права вимоги за низкою кредитних договорів та відповідних договорів забезпечення, в тому числі - Кредитного договору з ОСОБА_3 JI.B.

Як свідчив представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в порушення вимог Кредитного договору, відповідач ОСОБА_3 JI.B. умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.І, 4.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.І ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.І ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом самого Кредитного договору, договорів забезпечення. Однак відповідач ОСОБА_3 JI.B. не виконує відповідного грошового зобовязання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.І ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання

якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень Кредитного договору, боржник ОСОБА_3 отримала визначену суму кредитних коштів в користування до 10 січня 2015 року. Однак як погодили сторони в Кредитному договорі, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі неналежного виконання договору.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.І ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.І ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник ОСОБА_3 прострочила виконання зобовязання з повернення суми кредиту та процентів за правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником грошового зобовязання за Кредитним договором було забезпечено неустойкою, порукою, іпотекою (майновою порукою).

Як наводить ст. 534 ч.І ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин і виходячи із умов Кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по Кредитному договору станом на 09 квітня 2012 року, за яким загальна сума боргу ОСОБА_3 становить 3937082,93 гривень, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 695942,25 гривень; сума відсотків, несплачених за користування кредитом - 150742,26 гривень; сума пені - 3090398,42 гривень.

З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підгрунтя для задоволення вимог ТОВ «ОТО Факторинг Україна» та за даним спором стягненню з відповідачів підлягає вказана грошова сума.

Відповідно до ст. 88 ч.І ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму оплаченого судового збору vj загальному розмірі 3219,00 гривень та суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення ^судового процесу - в розмірі 120,00 гривень

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судова колегія зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузеве підприємство «Діва» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2