Справа №490/9735/13-ц 22.12.2014 22.12.2014 22.12.2014
Провадження № 22ц/784/3382/14
Головуючий у 1 інстанції Подзігун Г.В.
Категорія - 43 Доповідач в
апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

22 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Миколаївського
апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Галущенка
О.І.,

із секретарем судового засідання
Яценко Л.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 вересня 2014 року,
ухваленого в цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні прибудинковою
земельною ділянкою, шляхом знесення
гаража, і стягнення відшкодування
майнової шкоди,-

у с т а н о в и л а :

30 серпня 2013 року ОСОБА_5 пред'явила до
ОСОБА_3 зазначений позов, який
обґрунтувала наступним.

На підставі договору купівлі-продажу
від 13 травня 2004 року вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, що разом з
усіма надвірними господарськими та
побутовими спорудами та побудовами
знаходяться на неприватизованій
земельній ділянці площею 1 727 м2.

Відповідач є власником сусіднього
житлового будинку за № 98, загальною
площею 3 700 м2.

Проте, з вини ОСОБА_3 добросусідські
відносини між ними не склалися.

Захопивши майже 300 м2 належної їй
земельної ділянки та самочинно
побудувала на ній кам'яний гараж
розміром 5,00м Х 3,1м й експлуатує його на
власний розсуд, без будь-яких
правоустановчих документів.

Більше того, гараж збудовано без
дотримання технічних норм та правил,
фактично без відступу від стіни її
будинку, в наслідок чого стіна тріснула
і потребує капітального ремонту.

Посилаючись на виписані обставини,
просила усунути перешкоди у
користуванні її власністю шляхом
примусового знесення зазначеного
кам'яного гаража.

Крім того, просила стягнути на її
користь з відповідача збитки, якими, як
на її думку, є 2 500 гривень, витрачених
нею на оплату послуг адвоката по
зазначеній справі.

Відповідач та її представник позов не
визнали.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року в
задоволені позову відмовлено за його
безпідставністю.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 подала на
це рішення апеляційну скаргу, в якій
просила його скасувати і ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Скаргу обґрунтувала невідповідністю
висновків суду дійсним обставинам
справи і положенням чинного земельного
законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржене рішення суду І інстанції
залишити без змін, оскільки суд
постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5, районний суд виходив з того, що
належних та допустимих доказів
самовільного захвата ОСОБА_3 частини
земельної ділянки ОСОБА_5, а також
самочинного зведення на ній гаража,
немає, а тому заявлена вимога не може
бути задоволена, тим більше, що докази
протилежному у справі є.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом 1 інстанції, його
висновки щодо них та результату
вирішення справи вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України,
1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення, в порядку позовного,
наказного та окремого провадження,
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також
справ, розгляд яких, в порядку
цивільного судочинства, прямо
передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного
судочинства, виходячи із його
загальних засад про неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини; судовий
захист цивільного права та інтересу;
справедливість, добросовісність та
розумність, перш за все регулюються
особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом
випадках, органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси, мають право в
порядку, встановленому Цивільним
процесуальним кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів; або прав, свобод та
інтересів інших осіб, інтереси яких
вони захищають, державних чи
суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України і
обраний позивачем.

При цьому, суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Судовий розгляд, яким цивільна справа
вирішується по суті, закінчується
ухваленням рішення суду.

В силу статей 10, 59, 60, 213 ЦПК України та
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про
судове рішення у цивільній справі"
рішення суду у цивільні справі, як
найважливіший акт правосуддя,
покликаний забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини і наповнити
реальністю принцип верховенства права,
повинен ухвалюватися за неухильного
додержання вимог чинного
процесуального законодавства про його
законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального
законодавства, вирішив справу згідно
із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до
уваги, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, при рівності прав щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності
судового розгляду цивільних справ,
рішення може бути обґрунтоване лише
доказами, одержаними у визначеному
законом порядку та дослідженими в тому
судовому засіданні, в якому
ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог
статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть вважатися
встановленими в цивільній справі, якщо
такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК
України, обов'язок доказування певних
обставин лежить на стороні, яка
посилається на них як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності
яких наполягає позивач - є підставою
для відмови у позові; а у разі, якщо на
тому наполягає відповідач - для
відхилення його заперечень проти
позову, а, відповідно, для задоволення
вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної
скарги залишилась очевидна
незаконність або необґрунтованість
рішення суду першої інстанції у
справах окремого провадження,
апеляційний суд перевіряє справу в
повному обсязі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення суд апеляційної
інстанції виходить з повноважень суду
апеляційної інстанції, визначених
статтею 307 ЦПК України, і відповідних їм
підстав щодо перегляду судових рішень
в апеляційному порядку, передбачених
статтями 308-311 ЦПК України, і повинен
з'ясувати: чи враховані судом першої
інстанції при ухваленні рішення всі
факти, що входять до предмета
доказування; чи підтверджені обставини
(факти), якими мотивовано рішення,
належними й допустимими доказами та чи
доведені вони; чи відповідають
висновки суду встановленим фактам; чи
дотримано та чи правильно застосовані
норми матеріального й процесуального
права.

Як результат розгляду, апеляційний суд
визначає підстави перегляду судового
рішення, і відповідно до наданих йому
повноважень формулює резолютивну
частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що оскаржене рішення районного
суду у повній мірі відповідає
виписаному вище, а тому є законним та
обґрунтованим.

Так, з ксерокопій договору
купівлі-продажу від 13 травня 2004 року
(а.с. - 6); висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 125-116
від 27 березня 2013 року (а.с. - 7-13); висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 125-021 від 20 червня 2014 року
(а.с. - 46-51); ксерокопій розпорядження
Адміністрації Центрального району
виконкому Миколаївської міської ради
від 08.08.2003 року № 592 (а.с. - 52); технічного
паспорту будинку (а.с. - 53-59) вбачається,
що сторони є власниками сусідніх
житлових будинків АДРЕСА_1 та законними
користувачами суміжних земельних
ділянок. На земельній ділянці № 98, ще
колишнім її власником ОСОБА_6 у 2003 році
було збудовано і введено в
експлуатацію спірний гараж літ. «З».
Відповідачу він дістався за дійсною
цивільно-правовою угодою. За час його
знаходження у її власності, розміри
гаража по ширині та зі сторони
передньої стіни не змінювалися, а лише
набули камінного оформлення, та трохи
були збільшені в довжину збоку задньої
стінки. Зменшення ж відстані між
гаражем та одним з виступів стіни
будинку позивача сталося через
неправомірні дії колишніх власників,
належного їй зараз будинку, які
проводячи до свого будинку прибудови
літер «Х,С», вийшли за межу будинку.

За такого, вимога ОСОБА_5 про знесення
гаража не підлягає задоволенню.

Відсутніми є і підстави для
відшкодування позивачу майнової шкоди,
якою він вважає понесені ним по справі
судові витрати, оскільки судові
витрати стягуються за іншими правилами
і лише у разі задоволення вимог
сторони, яку правознавець представляє.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і місцевий суд, то підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень особи, яка подала
апеляційну скаргу, про наявність
процесуальних порушень при розгляді
судом 1 інстанції даної цивільної
справи, то вони не можуть слугувати
скасуванню оскарженого рішення,
оскільки більша частина з них не має
підтвердження, а ті ж, що мають місце,
носять формальний характер і не
вплинули на результат вирішення
справи.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

.

Головуючий Судді: