Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5317/14 Головуючий у 1 інстанції: Котляр A.M.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2014 року позивач концерн «МТМ» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

В позові зазначено, що у період з 01.06.2010 по 30.06.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі належним чином не сплачували за надані їм послуги, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 3301,93 грн. Просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість та судові витрати.

Рішенням Хортицького районного м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення і підігріву питної води за період з серпня 2010 року по липень 2011 року в сумі 3001. 88 грн. , а також судові витрати в сумі 121. 80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відносини з приводу постачання фізичних осіб теплової енергії регулюються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про теплопостачання" та Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст.1 Закону України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо ст.13 Закону.

За ст.11 ЦПК підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.19,25 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі-Закон).

Відсутність договору, як підстава на безоплатне користування фактично спожитими послугами, не передбачена.

Судом установлено, що відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Відповідачі проживали в зазначеній квартирі, були в ній зареєстровані та були споживачами послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, які надав їм позивач.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 01.06.2010 по 30.06.2011 року позивач надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у вищезазначену квартиру на загальну суму 3301, 93 грн., проте відповідачами не зроблено жодної оплати за вказаний період ( а.с. 8-9).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.2011 року відповідачі продали зазначену квартиру ОСОБА_5 ( а.с. 11-12).

Суд задовольняючи позов про стягнення з відповідачів заборгованості за період з серпня 2010 по липень 2011 року в розмірі 3001, 88 грн. виходив із того, що оскільки 02.09.2013 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу , який був виданий 04.09.2013 року та скасований ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2013 року, тому мав факт переривання перебігу строку позовної давності.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Спостерігається, що 02.09.2013 року позивач Концерн «Міські теплові мережі» звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 1599, 67 грн. до ОСОБА_5, тобто нового власника вищезазначеної квартири, а не до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с. 75 ).

Заява з цього питання була задоволена, проте судовий наказ був скасований ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2013 року за клопотанням ОСОБА_5 та запропоновано вирішити спір в порядку позовного провадження (а.с.7).

Натепер, Концерн «Міські теплові мережі» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, тобто до колишніх власників вищезазначеної квартири.

Відповідно до положення ч. 2 ст. ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред"явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги право на яку має позивач.. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Боржниками по заборгованості за період з 01.06.2010 по 30.06.2011 року в сумі 3301,93 грн. були відповідачі у справі. ОСОБА_5 не був солідарним боржником з відповідачами по заборгованості за зазначений період, оскільки власником квартири став лише з 06.07.2011 року ( договір купівлі-продажу від 06.07.2011 року).

Отже, виходячи з положень ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності мало б місце у разі пред"явлення заяви про видачу судового наказу до одного із відповідачів, які були боржниками по заборгованості за період з 01.6.2010 року по 30.06.2011 року.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо переривання строку позовної давності з 02.09.2013 року, тобто з часу подання Концерн «Міські теплові мережі» до ОСОБА_5 заяви про видачу судового наказу, не ґрунтуються на вимогах ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Згідно ст.19,25 Закону України "Про теплопостачання", пунктів 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 6308 жовтня 1992 р. № 572 ( відповідними змінами) споживачі повинні оплачувати вказані послуги щомісяця.

У зв'язку з цим позивач мав дізнатися про невнесення відповідачем плати за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення наступного місяця після невнесення такої плати за попередній місяць.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі взагалі не вносили жодної плату починаючи з 01.07.2010 по 30.06.2011 року , з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 7 серпня 2014 року - більше ніж через три роки з моменту порушення його права, та останнього місяця надання послуг, оскільки 06.07.2011 року відповідачі продали вищезазначену квартиру, тому вказана заборгованість не може бути стягнута за строк після закінчення строку позовної давності.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається з матеріалів справи відповідачами було заявлено клопотання про застосування судом строків позовної давності відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України (а.с. 32-35).

Виходячи з наведеного, та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів приходить до висновку, що звернувшись до суду з позовом у серпні 2014 року, позивач без поважних причин пропустив передбачений законом строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

За таких обставин рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, а наведені у апеляційній скарзі аргументи для скасування судового рішення є прийнятними.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року у цій справі скасувати .

Ухвалити нове рішення . В задоволенні позову концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: