Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4866/14 Головуючий у 1-й інстанції: Челюбєєв Є.В.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 16 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

12 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 грудня 2012 року сім'я ОСОБА_3 отримала від нього в борг грошові кошти в сумі 58 540 грн., які зобов'язалася повернути до 01 березня 2013 року. В підтвердження цього ОСОБА_4 у присутності трьох свідків та свого чоловіка ОСОБА_4 написала розписку.

Оскільки відповідачі належним чином не виконали грошове зобов'язання та у строк до 01 березня 2013 року борг не повернула, просив стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 позику у сумі 58 540 грн. та судові витрати ( а. с. 1-3 т. 1 ).

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2013 рку позов було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 58 540 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 585 грн. 40 коп. ( а. с. 32-34 т. 1 ).

12 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення, яка задоволена ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22 листопада 2013 року. Заочне рішення скасовано, справа призначена до судового розгляду (а. с. 41-44,56-59 т. 1 ).

12 грудня 2013 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги. Просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 борг за договором позики у сумі 58 540 грн., у відшкодування моральної

Шкоди, якої він зазнав внасідок неналежного виконання відповідачами грошового зобов'язання, 10 000 грн., судові витрати у сумі 745 грн. 40 коп. ( а. с. 85-87 т. 1 ).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 16 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 58 540 грн., грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 585 грн. 40 коп., витрати на публікацію оголошення в газеті в сумі 158 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. ( а. с. 223-227 т. 1 ).

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_3

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд необґрунтовано частково задовольнив його позов про відшкодування моральної шкоди. Просить рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 16 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог у повному обсязі. Справу просив розглянути у його відсутності.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на те, що не є боржником ОСОБА_2, оскільки кошти у нього в борг не брав, розписку не підписував. По боргах ОСОБА_4 відповідати не зобов'язаний, оскільки не проживає з нею, не веде спільного господарства і не знає, куди саме вона витратила отримані від позивача кошти. Просить рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 16 вересня 2014 року скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 слід відмовити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково з передбачених пунктами 3,4 частини 1 статті 309 ЦПК України підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до частин 1,3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 26 грудня 2012 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 58 540 грн., які зобов'язалася повернути до 01 березня 2013 року. На підтвердження договору позики ОСОБА_4 видала позивачу письмову розписку, оригінал якої міститься на аркуші справи 97. У договорі позики не було передбачено обов'язок позичальника відшкодувати моральну шкоду у разі несвоєчасного повернення боргу.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 218 ЦК України, частини 2 статті 59 ЦПК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися лише письмовими доказами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки ОСОБА_4 зобов'язання за договором позики не виконала і у визначений у договорі строк борг не повернула, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачки 58 540 грн. та судові витрати.

В цій частині судове рішення відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи ОСОБА_4 про те, що гроші у ОСОБА_2 в борг не брала, розписку підписала під психологічним тиском, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 щодо солідарного стягнення з відповідачів боргу по договору позики, укладеного з ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є подружжям і у розписці також є підпис ОСОБА_7

Разом з тим, суд не прийняв до уваги положення частини 4 статті 65 СК України, відповідно до яких договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обв'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином вказана норма закону охороняє одного з подружжя від недобросовісності з боку своєї дружини чи чоловіка, коли вимога, застосована на договорі, який уклад один із подружжя, безпідставно пред'являється до другого з подружжя.

Оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили, що кошти за договором позики отримані ОСОБА_4 в інтересах сім'ї та використані нею саме на сім'ю, при вирішенні спору надано не було, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув борг по договору солідарно з обох відповідачів.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 пропущено строк на апеляційне оскарження судового рішення є безпідставним. Згідно статей 291,294 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повність або частково протягом десяти днів з дня його проголошення.

Для оскарження судового рішення і оформлення апеляційної скарги у відповідності до положень статті 295 ЦПК України особам, які беруть участь у справі, необхідно ознайомитися з повним текстом рішення.

З матеріалів справи вбачається, що спір розглянуто по суті 16 вересня 2014 року, у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Оскільки ОСОБА_3 повний текст судового рішення зміг отримати тільки 29 вересня 2014 року, а також з метою забезпечення права відповідача на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга подана своєчасно ( а. с. 222-227,232 т. 1 ).

Стягуючи з на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що така шкода спричинена позивачу невиконанням умов договору позики.

Такий висновок не відповідає закону.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відшкодування моральної шкоди не відбувається, якщо таке відшкодування прямо не передбачено договором, укладеним між сторонами.

З огляду на те, що позивачем в обґрунтовування вимог щодо спричинення йому моральної шкоди не надано доказів, а також оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 склалися договірні правовідносини, які регулюються зобов'язальним правом і які не передбачають відшкодування моральної шкоди, суд безпідставно послався на положення статті 1167 ЦК України і стягнув на користь позивача 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

З огляду на це рішення суду першої інстанції у частині відшкодування моральної шкоди також підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольни ти частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 16 вересня 2014 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 боргу за договором позики, солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: