Провадження №2/761/4335/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Бульбі
І.А.

розглянувши у відритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Всеукраїнської громадської
організації «Всеукраїнська асоціація
Автомобільних перевізників» про
захист честі й гідності, ділової
репутації та стягнення моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідачів, просив зобов'язати
Всеукраїнську асоціацію автомобільних
перевізників спростувати відомості, що
не відповідають дійсності і паплюжать
його честь, гідність та ділову
репутацію, а саме про те, що він
лобіював інтереси ФОП ОСОБА_3 та просив
не голосувати за позбавлення ОСОБА_3
ліцензії; а також зобов'язати
Всеукраїнську асоціацію автомобільних
перевізників здійснити спростування
вищевказаної недостовірної інформації
у такий же спосіб, у який вона була
поширена, а саме: у публічному виступі
під час спільної наради
Мінінфраструктури, Укртрансінспекції,
ВГО «ВААП» та Укравтотрансу та шляхом
розміщення на сайті президента
Всеукраїнської асоціації
автомобільних перевізників народного
депутата України ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
офіційного спростування зазначеної
вище інформації.

В обґрунтування посилається на те, що
керівник організаційного управління
Всеукраїнської громадської
організації «Всеукраїнська асоціація
автомобільних перевізників» ОСОБА_2
подав на ім'я Міністра інфраструктури
України Козака В.В. доповідну записку, в
якій зазначив, що він (позивач)
звертався до нього з проханням не
позбавляти ліцензії ліцензіата ФОП
ОСОБА_3

Вказаних дій він не вчиняв, оскільки
вважає, що це є неприпустимо для нього
як відповідального працівника та
державного службовця.

У Міністерстві інфраструктури
України 19 грудня 2013 року відбулось
розширене засідання керівних органів
Державної інспекції з безпеки на
наземному транспорті. Участь в нараді
взяли і представника ВГО «ВААП», де
Президент ВГО «Всеукраїнська
асоціація автомобільних
перевізників», народний депутат
України ОСОБА_4, посилаючись на слова
ОСОБА_2, звинуватив його у лобіюванні
нелегальних перевізників, а саме ФОП
ОСОБА_3

На спільній нараді
Мінінфраструктури, Укртрансінспекції,
ВГО «ВААП» та Укравтотрансу 20 грудня 2013
року народний депутат України ОСОБА_4,
посилаючись на слова ОСОБА_2, повторив
наступне: «…к сотруднику
ВААП…подходит работник инспекции по
фамилии ОСОБА_1, заместитель
руководителя инспекции лично просит,
лобирует, чтобы этого ОСОБА_3 не лишали
лицензии…».

Після цього повідомлення Міністр
інфраструктури України Козак В.В.
попросив надати на його ім'я доповідну
по його (позивача) роботі.

26 грудня 2013 року у Донецьку під
головуванням народного депутата
України, Президента Всеукраїнської
асоціації автомобільних перевізників
ОСОБА_4 на розширеній нараді з питань
пасажирських перевезень регіону
останнім було озвучено наступне: «…
перед засіданням комісії заступник
начальника Управління ліцензування
Укртрансінспекції на прізвище ОСОБА_1
підходив до представника ВААП і просив
не голосувати за позбавлення ОСОБА_3
ліцензії, мовляв, хороший він хлопець,
не потрібно протии нього голосувати.
Зверніть уавгу, заступник профільного
управління, яке видає ліцензії,
особисто займається питанням, зокрема,
ОСОБА_3. І, напевно ж, це лобі не просто
так. Але, незважаючи на всі хитрощі,
ОСОБА_3 ліцензії позбавили.

Але ОСОБА_1 і далі намагався
лобіювати інтереси ОСОБА_3. У підсумку
на підставі цих та інших фактів я
звернувся до міністра інфраструктури
Володимира Козака з пропозицією
звільнити ОСОБА_1 із займаної посади.
Для прийняття остаточного рішення
міністр оперативно дав доручення
розібратися в ситуації.

ОСОБА_3 спробував опротестувати
анулювання ліцензії у відповідній
апеляційній раді. Причому, убла
проведена відповідна робота, щоб
прискорити процесс і провести
засідання ради вже наступного дня
після рішення ліцензійної комісії. Я
особисто звернувся до глави даної ради
ОСОБА_7, попередив, що з боку
покровителів ОСОБА_3 може бути
лобіювання цього питання. У підсумку,
засідання апеляційної ради було
відкладено. На додачу було прийнято
рішення створити спільну комісію даної
ради, представників Міністерства
інфраструктури України,
Укртрансіспекції і ВААП, щоб більш
детально і всебічно проаналізувати
ситуацію щодо перевізника ОСОБА_3.».

Крім того, аналогічна інформація
розміщена на сайті президента
Всеукраїнської асоціації
автомобільних перевізників народного
депутата України ОСОБА_4 в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, безпідставні та
надумані звинувачення зі сторони
Всеукраїнської асоціації
автомобільних первізників на його
адресу були висловлені публічно у
образливій формі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явився, сповіщений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомляв.

Представник відповідача -
Всеукраїнська громадська організація
«Всеукраїнська асоціація
Автомобільних перевізників» - проти
позову заперечував, посилаючись на
його безпідставність.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що позивач працює
в Державній інспекції України з
безпеки на наземному транспорті на
посаді заступника начальника
управління - начальник відділу
ліцензування Управління ліцензування
та адміністративних послуг. Дана
обставина була визнана сторонами, а
тому не підлягає доказуванню у
відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України.

20 грудня 2013 року керівником
організаційного управління ВГО «ВААП»
ОСОБА_2 була направлена на ім'я міністра
інфраструктури України Козака В.В.
доповідна записка, згідно якої він
доповідав про те, що 17 грудня 2013 року
перед засіданням ліцензійної комісії
Укртрансінспекції, членом якої він є
від ВГО «ВААП», до нього підійшов
заступник начальника Управління -
начальник відділу ліцензування
Укртранінспекції ОСОБА_1 з проханням не
позбавляти ліцензії на перевезення
пасажирів ФОП ОСОБА_3 з м. Донецька.

25 грудня 2013 року Всеукраїнська
громадська організація «Всеукраїнська
асоціація автомобільних перевізників»
(ВГО «ВААП») направила на ім'я міністра
інфраструктури України Козака В.В. лист
за вих. №351 за підписом президента ВГО
«ВААП» ОСОБА_4, в якому було зазначено,
що прикладом корупційних дій з боку
працівників Укртрансінспекції є
лобіювання інтересів перевізників, які
порушують чинне законодавство. Вказано
на те, що перед засіданням Ліцензійної
комісії Державної інспекції України з
безпеки на наземному транспорті 17
грудня 2013 року до представника ВГО
«ВААП» ОСОБА_2 підійшов заступник
начальника Управління - начальник
відділу ліцензування
Укртрансінспекції ОСОБА_1 та
запропонував домовитися за позитивне
вирішення справи на користь ФОП ОСОБА_3,
котрий добре відомий Донецьким
автомобільним перевізникам своїм
монопольним становищем на ринку за
рахунок підтримки бувшого начальника
управління Укртрансіспекції ОСОБА_8 та
заступника директора департаменту
розвитку базових галузей
промисловості Донецької
облдержадміністрації ОСОБА_9 По даному
факту керівник організаційного
управління ВГО «ВААП» ОСОБА_2 написав
доповідну записку.

26 грудня 2013 року у Донецьку під
головуванням народного депутата
України, Президента Всеукраїнської
асоціації автомобільних перевізників
ОСОБА_4, на розширеній нараді з питань
пасажирських перевезень регіону
останнім було озвучено наступне: «…
перед засіданням комісії заступник
начальника Управління ліцензування
Укртрансінспекції на прізвище ОСОБА_1
підходив до представника ВААП і просив
не голосувати за позбавлення ОСОБА_3
ліцензії, мовляв, хороший він хлопець,
не потрібно проти нього голосувати.
Зверніть увагу, заступник профільного
управління, яке видає ліцензії,
особисто займається питанням, зокрема,
ОСОБА_3. І, напевно ж, це лобі не просто
так. Але, незважаючи на всі хитрощі,
ОСОБА_3 ліцензії позбавили.

Але ОСОБА_1 і далі намагався
лобіювати інтереси ОСОБА_3. У підсумку
на підставі цих та інших фактів я
звернувся до міністра інфраструктури
Володимира Козака з пропозицією
звільнити ОСОБА_1 із займаної посади.
Для прийняття остаточного рішення
міністр оперативно дав доручення
розібратися в ситуації.

ОСОБА_3 спробував опротестувати
анулювання ліцензії у відповідній
апеляційній раді. Причому, була
проведена відповідна робота, щоб
прискорити процесс і провести
засідання ради вже наступного дня
після рішення ліцензійної комісії. Я
особисто звернувся до глави даної ради
ОСОБА_7, попередив, що з боку
покровителів ОСОБА_3 може бути
лобіювання цього питання. У підсумку,
засідання апеляційної ради було
відкладено. На додачу було прийнято
рішення створити спільну комісію даної
ради, представників Міністерства
інфраструктури України,
Укртрансіспекції і ВААП, щоб більш
детально і всебічно проаналізувати
ситуацію щодо перевізника ОСОБА_3.».

Крім того, аналогічна інформація
розміщена на сайті президента
Всеукраїнської асоціації
автомобільних перевізників народного
депутата України ОСОБА_4 в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно зі ст. 68 Конституції України
кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 ЦПК
України усі фізичні особи є рівними у
здатності мати цивільні права та
обов'язки. Фізична особа має усі
особисті немайнові права, встановлені
Конституцією України та цим Кодексом.

Частиною 1 статті 201 ЦК України
визначено, що особистими немайновими
благами, які охороняються цивільним
законодавством, є, в тому числі честь,
гідність і ділова репутація.

Статтею 270, 297 ЦК України передбачено, що
відповідно до Конституції України
фізична особа має, зокрема, право на
повагу до гідності та честі. Честь і
гідність фізичної особи є
недоторканими. Фізична особа має право
звернутися до суду з позовом про захист
її гідності та честі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року №1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», який має
рекомендаційний характер,
зазначається, що під гідністю слід
розуміти визнання цінності кожної
фізичної особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

У відповідності до п.15 вказаної вище
постанови Пленуму ВСУ визначено, що при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти, зокрема, викладення в
характеристиках, заявах, листах,
адресованих іншим особам; повідомлення
в публічних виступах, в електронних
мережах, а також в іншій формі хоча б
одній особі.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Частина перша ст. 277 ЦК України
встановлює, що фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Виходячи з встановлених фактичних
обставин справи, суд приходить до
висновку про те, що інформація щодо дій
позивача була поширена у
вищевикладений спосіб.

Однак, позивачем всупереч вимог ч.3 ст.
10, ст. 60 ЦПК України не було доведено те,
що дана інформація не відповідає
дійсності.

У той же час у відповідності до ст. 27
ЦПК України особи, які беруть участь у
справі мають право подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів,
заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10
ЦПК України суд сприяє здійсненню
процесуальних прав сторін,
встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами
передбачено як право на участь у
дослідженні доказів, так і обов'язок із
доказування обставин при невизнанні їх
сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не
повинен брати участь у зборі
доказового матеріалу.

За таких обставин відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Всеукраїнської громадської
організації «Всеукраїнська асоціація
Автомобільних перевізників» про
захист честі й гідності, ділової
репутації та стягнення моральної шкоди
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: