АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2763/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси розглянувши апеляційні скарги ТОВ «Черкасихліб ЛТД» та ОСОБА_6, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ТОВ «Черкасихліб ЛТД», третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про зобов'язання вчинити дії, визнання договору продовженим, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

14 травня 2014 р. ОСОБА_6 звернулась в суд у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 з позовом до ТОВ «Черкасихліб ЛТД», третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про зобов'язання вчинити дії, визнання договору продовженим, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що вона з неповнолітнім сином ОСОБА_7 зареєстровані та проживають в кімнаті АДРЕСА_1. Даною кімнатою позивачі користуються на підставі договору суборенди житла, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «Черкасихліб ЛТД» від 01.01.2012 р. В свою чергу ТОВ «Черкасихліб ЛТД» є орендарем зазначеного гуртожитку за договором від 20.12.2011 р. з ПАТ «Черкаський хлібокомбінат».

За час договору суборенди, у зв'язку зі станом здоров'я вона, в період з 20 травня 2013 р. по 4 червня 2013 р., перебувала на стаціонарному лікуванні в Черкаському обласному онкологічному диспансері, де їй було проведено оперативне лікування (видалення частини легені). Також, у зв'язку зі станом здоров'я сина, який є інвалідом дитинства, діагнозами: доуденогастральний рефлекс, хронічна ерозивна езофагія, синдром WПW реактивна цефалшія, дисфункція, вегетативної нервової системи, лівосторонній грудопоперековий сколіоз I ступеня, вони були відсутні на час літніх канікул у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1.

За час їхньої відсутності відповідач самовільно позбавив їх права на житло, шляхом блокування доступу та встановлення металевої решітки на двері кімнати АДРЕСА_1, що є протиправним та порушує умови укладеного між сторонами договору. Зазначеними діями відповідач позбавив її та неповнолітнього сина основоположного права на житло передбаченого Конституцією.

Підстав для дострокового припинення договору у відповідача не було, а заборгованість за орендну плату, на момент пред'явлення позову до неї у справі № 711/5326/13ц, становила 523,00 грн., в той же час як плата за місяць складає 676,00 грн. вважає, що заборгованість, нарахована з 22.07.2013 р. не може братись до уваги, так як за вказаний час вона не користувалась спірним житловим приміщенням з незалежних від неї обставин.

Її вимоги, щодо припинення вказаних протиправних дій, відповідачем та адміністрацією гуртожитку були залишені без реагування. В подальшому ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» та ТОВ «Черкасихліб ЛТД звернулися до суду з позовом про позбавлення позивача власності та зняття її з реєстрації.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2014 р. рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2013 р. було скасовано, в задоволенні позову ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» ПАТ «Черкасихліб» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи ТзОВ «Черкасихліб ЛТД», Служба у справах дітей Черкаської міської ради про захист права власності, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням у гуртожитку та зняття з реєстрації було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.03.2014 р. ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» та ТОВ «Черкасихліб ЛТД» відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Крім того, зазначила, що її звернення до правоохоронних органів, з цього приводу, неправомірно були залишені без реагування. Дії відповідача свідчать, про відсутність наміру в добровільному порядку припиняти протиправні дії, спрямовані по відношенню до позивачів.

Для відновлення свого права на житло та забезпечення себе та сина житловими умовами вона змушена орендувати житло та сплачувати за його оренду 400 грн. щомісяця зі своїх доходів, які складаються з пенсії по інвалідності та допомоги на дитину одинокій матері. Тож нею за оренду житла протягом дії договору про Оренду від 01.10.2013 р., а саме з 01.10.2013 р. по 11.03.2014 р. - сплачено 2400 грн. Дану суму вважає прямими дійсними збитками понесеними внаслідок неправомірних дій відповідача.

Вказаними неправомірними діями їй завдано, також, і моральну шкоду яка виразилася в негативних емоціях та переживаннях з приводу неможливості нормального користування власним житлом та майном яке знаходиться в ньому, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. При здійсненні блокування було залишено незачинене вікно, під час несприятливих погодних умов атмосферні опади потрапляють до кімнати та завдають шкоди її речам.

Враховуючи вищевикладене просила суд зобов'язати ТОВ «Черкасихліб ЛТД» усунути перешкоди у користуванні належною їй кімнатою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевої решітки.

Визнати продовженим договір суборенди житла в гуртожитку від 01 січня 2012 р. укладеного між нею та відповідачем на 12 місяців, з моменту набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача на її користь 2400, грн. матеріальної шкоди та 7308 грн. моральної шкоди.

Судові витрати покласти на відповідача.

Заявою від 02.09.2014 р. ОСОБА_6 збільшила свої позовні вимоги в частині суми відшкодування моральної шкоди до 10962 грн. та просила їх стягнути на її користь.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2014 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано ТзОВ «Черкасихліб ЛТД», усунути перешкоди ОСОБА_6 та неповнолітньому ОСОБА_7 в користуванні кімнатою АДРЕСА_1, шляхом демонтажу металевої решітки на вхідних дверях вказаної кімнати.

Визнано продовженим договір суборенди житла в гуртожитку від 01 січня 2012 р., укладений між ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» та ОСОБА_6 на період з 01 січня 2014 р. по 31 грудня 2014 р.

В частині вимог про визнання продовженим договору суборенди житла в гуртожитку від 01 січня 2012 р., укладеного між ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» та ОСОБА_6 на період 12 місяців з дня набрання рішення законної сили, стягнення матеріальної шкоди в сумі 2400 грн. та моральної шкоди в сумі 10962 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку доказів та неправильне встановлення судом обставин справи просить рішення районного суду скасувати, відмовивши позивачу в задоволенні позову.

При цьому було зазначено, що ордер на житлове приміщення у вигляді кімнати АДРЕСА_1 позивачам не видавався, тому єдиною підставою для проживання позивачів у гуртожитку був договір суборенди від 01.01.2012 р., строк дії якого закінчився 31 грудня 2013 р.

Під час укладення договору суборенди позивачі були обізнані про необхідність звільнення житлового приміщення після закінчення строку дії договору, з проханням про продовження строку дії договору суборенди кімнати не зверталися. Процедура продовження терміну дії договору повинна відбуватися за правилам, визначеними главою 53 ЦК України. Виходячи з норм законодавства, позивачі не мають переважного права на укладення договору суборенди житла на новий строк, оскільки неналежно виконували умови договору, систематично грубо порушували його умови, а саме: здавали в суборенду житло іншим особам без згоди відповідача, тоді як самі з 2008 р. в зазначеному приміщенні не проживають, мають заборгованість по сплаті суборенди житла. Так, станом на 31 грудня 2013 р. заборгованість позивачів за суборенду кімнати складає 4257,80 грн.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо продовження терміну дії договору суборенди спірного житла, апелянт вважає, що позивачі зобов'язані звільнити займане жиле приміщення.

Крім того, вважає, що спосіб захисту який обрав позивач, щодо визнання договору продовженим, не передбачений ст. 16 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Вказала, що суд в своєму рішенні вірно встановив факт порушення прав позивачів на користування спірним житловим приміщенням, а також майном, що в ній знаходиться, внаслідок встановлення на вхідні двері кімнати металевої решітки. Отже, якщо суд встановив факт порушення прав позивачів та вжив заходи до їх відновлення, апелянт вважає, що наявні умови для відшкодування їй моральної шкоди. До того ж встановлено та доведено в ході розгляду справи протиправну поведінку відповідача яка стосувалася як її особисто так і члена її сім'ї, що відповідно і стало причиною її душевних страждань.

Що стосується відшкодування матеріально понесених витрат у розмірі 2400 грн. то на думку апелянта суд необґрунтовано відмовив у їх стягненні, оскільки договір оренди між нею та громадянкою ОСОБА_8 є свідченням факту винаймання житла. Відсутність в договорі даних про належність кімнати в будинку, що нею орендується саме ОСОБА_8 не є свідченням відсутності відносин. Відсутність даних про реєстрацію зазначеного договору в податкових органах не спростовує належним чином факт винаймання кімнати для проживання. Також, не враховано умови договору які випливають із суті договірних відносин, а саме, що плата у розмірі 400 грн. щомісячно це компенсація за утримання будинку та комунальні послуги. Відповідно до норм ПК України, оподаткуванню підлягає саме дохід. Доходом є різниця між доходом і документально підтвердженими витратами понесеними платником податків для його отримання. В свою чергу ОСОБА_8 не отримує доходу від надання апелянту найму частини приміщення, оскільки оплата комунальних послуг за утримання будинку становить близько 600 грн., що більше ніж апелянт сплачує за проживання, і як наслідок не має обов'язку його декларувати.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні спірною кімнатою, суд першої інстанції виходив з того, що ні договором ні законом орендодавцю не надано права позбавляти орендаря права користування приміщенням та блокувати йому доступ до нього, при наявності діючого договору оренди. При цьому врахував, що відповідач не звертався до суду з вимогою про односторонню відмову чи розірвання договору оренди від 01.01.2012 р., позивачем не допущено порушень умов договору, тому дійшов висновку про зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу та її сину в користуванні даною кімнатою, шляхом демонтажу металевої решітки на вхідних дверях кімнати.

Щодо вимог позивача про визнання продовженим договору суборенди житла на 12 місяців з дня вступу рішення в законну силу, суд прийшов до висновку про часткове задоволення цих вимог, виходячи з того, що дія договору суборенди між позивачем та ТзОВ «Черкасихліб ЛТД» від 01.01.2012 р., з урахуванням додаткової угоди від 26.11.2012 р. встановлений до 31.12.2013 р. Оскільки жодна із сторін не заявила про припинення чи розірвання договору, то слід вважати, що термін дії договору продовжено до 31.12.2014 р., виходячи з правових норм, що регулюють відносини у сфері оренди житла. Позивач не користується житловим приміщенням з вини відповідача, відповідач в свою чергу не повідомляв про відмову від укладення договору, тому суд вважав термін його дії продовженим. При цьому врахував, що саме такі вимоги вмотивовує в позовній заяві позивач, однак в прохальній частині заявила вимоги, що виходять за межі умов договору оренди.

Судом відмовлено в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки зазначені вимоги не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Щодо моральної шкоди, то районний суд дійшов висновку, що жодної з підстав визначених ст. 23 ЦК України по яких моральна шкода підлягає до стягнення позивачем суду не наведена, тому відмовив у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 812 ЦК України жила кімната в гуртожитку може бути предметом договору найму житла.

Частиною 1 ст. 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Підстави розірвання договору найму житлового приміщення за ініціативою наймодавця наведені у ст. 825 ЦК України та цей перелік є вичерпним.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач та її син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають та зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_1. Даною кімнатою позивачі користуються на підставі договору суборенди житла, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «Черкасихліб ЛТД» від 01.01.2012 р., яким визначені права, обов'язки та відповідальність їх, як сторін договору. Термін дії даного договору, визначений вказівкою на число, місяць, рік, а саме до 01.01.2013 р. (п.5.1договору). Також, ним визначені підстави його припинення в односторонньому порядку.

В свою чергу ТОВ «Черкасихліб ЛТД» є орендарем зазначеного гуртожитку за договором від 20.12.2011 р. з ПАТ «Черкаський хлібокомбінат».

За час дії договору суборенди, у зв'язку зі станом здоров'я , ОСОБА_6 в період з 20 травня 2013 р. по 4 червня 2013 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в Черкаському обласному онкологічному диспансер, де їй було проведено оперативне лікування.

Також, у зв'язку зі станом здоров'я сина, що є інвалідом дитинства, позивачі були відсутні на час літніх канікул у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1.

За час відсутності позивачів, відповідач самовільно установив металеві грати на двері кімнати № 56 вказаного гуртожитку.

Вимоги позивача припинити вказані протиправні дії відповідачем та адміністрацією гуртожитку були залишені без реагування. В той же час, саме з вини відповідача позивач з сином не користувалися спірним житловим приміщенням в межах строку дії договору суборенди.

В червні 2013 р. ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» ПАТ «Черкасихліб» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про захист права власності, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення права користування спірним житловим приміщенням у гуртожитку та зняття з реєстрації.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2014 р. в задоволенні позову ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» ПАТ «Черкасихліб» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи ТзОВ «Черкасихліб ЛТД», Служба у справах дітей Черкаської міської ради про захист права власності, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням у гуртожитку та зняття з реєстрації було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.03.2014 р. ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» та ТОВ «Черкасихліб ЛТД» відмовлено у відкритті касаційного провадження.

З вимогою про розірвання договору найму житла, з підстав визначених діючим цивільним законодавством, чи про односторонню відмову від нього відповідач до суду не звертався.

Враховуючи викладене, вимоги статей, які регламентують спірні правовідносини - 810, 815, 825, 826 ЦПК України, те що ні договором, ні законом орендодавцеві не надано право безпідставно позбавляти орендаря права користування орендованим житловим приміщенням та блокувати доступ до нього, зокрема у наведений спосіб, шляхом встановлення металевої решітки на двері, при наявності діючого договору суборенди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачам в користуванні спірною кімнатою шляхом демонтажу металевої решітки на її вхідних дверях.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача щодо продовження строку дії договору суборенди житла в гуртожитку, суд першої інстанції правомірно, керуючись ст. 822 ЦК України, виходив з того, що між сторонами договір суборенди був укладений на строк з 01.01.2012 р. до 01.01.2013 р., постільки жодна з сторін не заявила про його припинення чи розірвання, та враховуючи, що позивачі не користувались кімнатою саме по вині відповідача, то дійшов обґрунтованого висновку про його продовження на новий строк, тобто саме до 31.12.2014 р.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в її стягненні є законним і обґрунтованим, ухваленим з урахуванням вимог ст. 60 ЦПК України, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених вимог.

Стосовно моральної шкоди, то врахуванню підлягають роз'яснення викладені в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Таким чином, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог визначивши, з яких підстав, передбачених норми матеріального права, вони були заявлені позивачем, а саме порушення договірних зобов'язань, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку, що належних доказів наявності передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди, позивачем суду надано не було.

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Посилання ОСОБА_6 на те, що в підтвердження понесених матеріальних витрат нею надані докази щодо оренди житла, а відсутність у договорі від 01.10.2014 р. підстав на яких кімната у АДРЕСА_2, що нею винаймається належить ОСОБА_8, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні даних вимог, так як, сам договір оренди і є належним свідченням факту винаймання нею житла, не спростовують висновок суду.

Оскільки ст. 810 ЦК України, яка регламентує договір найму житла, визначає, що за договором найму (оренди) житла одна сторона, а саме власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Суду ж не було надано доказів того, що ОСОБА_8 є власником АДРЕСА_2, як і не було надано належних доказів здійснення оплати за оренду житла.

Безпідставним є посилання ТОВ «Черкасихліб ЛТД» на те, що спосіб захисту свого права, який обрав позивач щодо визнання договору продовженим не передбачений ст. 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме, вимога щодо визнання договору суборенди житла продовженим, на ряду з іншими заявленими вимогами - усунення перешкод в користуванні кімнатою в гуртожитку, відшкодування шкоди, передбачений ст. 16 ЦК України, так як у такий спосіб суд фактично визнав договір суборенди укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, у відповідності до ст. 822 ЦК України, а отже визнав право позивача на оренду житла.

Таким чином, посилання апелянтів в апеляційних скаргах, на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, тому колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ТОВ «Черкасихліб ЛТД» та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :