РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 414/1432/13-ц

Провадження № 2/414/46/2014

15 січня 2014 року

Суд Кремінського району Луганської області

у складі головуючого: судді Костроба Ю.Ю.

при секретарі Міщенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Кремінського району цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства

про стягнення належної недоотриманої заробітної плати.

ВСТАНОВИВ:

Позивач у своїй заяві до суду вказує, що вона працює з 25.11.2008р. машиністом насосних установок на Кремінському ВУВКГ.

07 листопада 2011 р. колишнім директором «Кремінського ВУВКГ ОСОБА_2 було видано незаконний Наказ №192 «Про зміни штатного розпису» відповідно до якого заробітна плата його зменшилася вдвічі.

З даного приводу щодо незаконності наказу №192 було проведено багаторазові перевірки фахівців в області трудового законодавства та встановлено, що видання наказу № 192 є грубим порушення норм чинного законодавства України в частині нарахування заробітної плати працівникам відповідача.

Пунктом 4.4 розділу IV «Нормування та оплата праці. Встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інші види трудових виплат» колективного договору передбачено: «Виплачувати, як мінімальну гарантійно-тарифну ставку (оклад) для робітників, які виконують просту некваліфіковану роботу у розмірі, згідно Закону України, Генеральної, галузевої та регіональної угод».

Пунктом 4.5 розділу IV «Нормування та оплата праці. Встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інші види трудових виплат» колективного договору передбачено: «Встановлювати розміри тарифних ставок робітників управління в залежності від кваліфікації та складності робіт, згідно додатку до колективного договору та діючої галузевої угоди».

Основним локальним документом підприємства, яким регулюються виробничі, трудові і соціально економічні відносини і узгоджуються інтереси трудящих, власників або уповноважених ними органів, є колективний договір (стаття 1 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими, регіональними угодами.

Виробничі, трудові, соціально-економічні інтереси працівників підприємства регламентуються Галузевою угодою між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським обєднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України»

та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості,

побутового обслуговування населення України на 2010 2012 роки (далі Галузева угода); це також визначено

пунктами 4.4 та 4.5 розділу IV «Нормування та оплата праці. Встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інші види трудових виплат» колективного договору.

Пунктом 1.1.3 Галузевої угоди визначено, що мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Додатком 1 до Галузевої угоди визначена єдина сітка між розрядних тарифних коефіцієнтів.

Коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки 1 розряду (місячної тарифної ставки) за підгалузями, видами робіт та окремими професіями до встановленою Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду відображені в додатку 2 до цієї Угоди.

Додатком 3 врегульовані питання щодо коефіцієнтів співвідношення розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців.

Зазначені коефіцієнти (визначені п. 1.1.3 та додатками № 1, 2, 3 до Галузевої угоди) є мінімальними гарантіями в оплаті праці.

Розмір тарифної ставки робітника І розряду до листопада 2011 р. був встановлений попереднім керівником ОСОБА_3 з дотриманням вимог статті 15 Закону України «Про оплату праці» та вимог Галузевої угоди щодо розмірів оплати праці.

Наказом № 192 від 07.11.2011 р., у звязку із скрутним фінансовим становищем підприємства, керуючись рішеннями сесії шостого скликання Кремінської міської ради від 14.10.2011 р. № 14/1 та від 14.10.2011 р. № 14/2 із змінами згідно рішення від 26.10.2011 р. № 15/8, директор ОСОБА_2 наказав економісту розробити штатний розпис працівників підприємства з обовязковим дотриманням мінімальних державних гарантій в частині оплати праці, та погодити штатний розпис з головою Кремінської міської ради.

Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь недоотриману належну заробітну плату за період з 01.11.2011 року по 01.12.2013р. у розмірі 16797, 46 коп.

Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав.

15 січня 2014 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи , вважає що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступного:

Згідно до п. 25 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 за вирішенням спору про оплату праці працівники, як ті, що працюють за трудовим договором, так і члени кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, можуть звернутись до обраної на підприємстві (в установі, організації) КТС або до суду в строки, передбачені статтями 225, 228, 233 КЗпП України. Пропуск зазначених строків не може бути підставою для відмови у прийнятті позовної заяви, оскільки при визнанні його причин поважними ці строки можуть бути поновлені відповідно КТС чи судом. Суди мають враховувати, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225, 233 КЗпП), і відповідно до цього з'ясовувати зазначену дату.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно до наказу №192 «Про зміни штатного розпису» від 07 листопада 2011 року заробітна плата Позивача була зменшена.

Право на працю та на її оплату є одним із головних прав громадян, гарантованих Конституцією України зокрема, у ч. 7 ст. 43 Основного Закону зазначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При визначенні ж моменту, який слід вважати "своєчасним" одержанням заробітної плати,

варто звернутися до Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), у ч. 1 ст. 115 якого вказано, що заробітна

плата має виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Отже, відповідач порушив право позивача на конституційне право на своєчасне отримання винагороди за працю.

Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Підтвердження того, що відповідач порушував законодавства про оплату праці є документи доданими до позовної заяви, а саме : копія акту перевірки Луганської обласної профспілкової організації від 15.12.2011 року; копія довідки відділу правової роботи Федерації профспілок Луганської області від 04.04.2012 року; копія акту головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням законодавства від 16.03.2012 року; копія Постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2012 року; копія Ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року; копія витягу з Акту перевірки від 19.10.2012 року.

Крім того, відповідно до ч.2ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, забезпечення прав є головним обовязком держави.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими, регіональними угодами.

Виробничі, трудові, соціально-економічні інтереси працівників підприємства регламентуються Галузевою угодою між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010 - 2012 роки (далі - Галузева угода); це також визначено пунктами 4.4 та 4.5 розділу IV «Нормування та оплата праці. Встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інші види трудових виплат» колективного договору.

Пунктом 1.1.3 Галузевої угоди визначено, що мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Додатком 1 до Галузевої угоди визначена єдина сітка між розрядних тарифних коефіцієнтів.

Коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки 1 розряду (місячної тарифної ставки) за підгалузями, видами робіт та окремими професіями до встановленою Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду відображені в додатку 2 до цієї Угоди.

Додатком 3 врегульовані питання щодо коефіцієнтів співвідношення розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців.

Зазначені коефіцієнти (визначені п. 1.1.3 та додатками № 1, 2, 3 до Галузевої угоди) є мінімальними гарантіями в оплаті праці.

Враховуючи те, що застосування норм, визначених статтею 14 Закону України «Про оплату праці» та п. 1.1.8 Галузевої угоди, здійснюється у разі законодавчого підвищення розміру мінімальної заробітної плати шляхом залишення визначального показника при формуванні тарифних ставок на рівні попередньої мінімальної заробітної плати, передбаченої Законом України «Про Державний бюджет на 2011 р.» (з 1 січня - 941 грн., з 1 квітня - 960 грн.,

з 1 жовтня - 985 грн., з 1 грудня - 1004 грн.), зниження розміру мінімальної заробітної плати як визначального показника при формуванні тарифних ставок з 985 грн. (як було в попередньому місяці - жовтні) до меншого розміру, або незастосування коефіцієнтів, визначених п. 1.1.3, додатків № 1, 2, 3 до Галузевої угоди порушує вимоги ст. 97 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці».

Зміни діючих умов оплати праці в бік погіршення відбулися на підставі наказу директора № 192 від 07.11.2011 р., з 01 11.2011 р. - значне зменшення розмірів посадових окладів та тарифних ставок всіх без виключення працівників.

У наказі про зміни в умовах оплати праці в бік погіршення відсутній запис про погодження цих змін з виборним органом первинної профспілкової організацій відсутнє також погодження з виборним органом первинної профспілкової організації безпосередньо штатних розписів. Отже, зміни в оплаті праці в бік погіршення відбулися з ініціативи роботодавця в односторонньому порядку, що порушує вимоги ч. 4 ст. 97 КЗпП України.

Згідно статті 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Статтею 14 Закону України "Про оплату праці" передбачене, що договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України "Про колективні договори і угоди". Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. Відповідно ст. 15 Закону України "Про оплату праці" форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Відповідно до ст.9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно ст. 5 Закону України «Про колективні договори» - Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про оплату праці» - Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Адміністрацією Відповідача були спроби оскаржити вищезазначений акт та припис у судовому порядку, однак Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2012 року у справі № 2а/1270/3075/2012 згідно якої відмовлено у задоволенні позовних вимог «Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства» до Територіальної держаної інспекції з питань праці у Луганській області про визнання протиправними дій Територіальної держаної інспекції з питань праці у Луганській області щодо складання акту перевірки № 12-14-114/0025 від 16.03.2012 року та припису № 12-14-114/0025-0023 від 16.03.2012 року /а. с. 29 -42/.

Згідно Ухвали від 29 серпня 2012 року Донецького апеляційного адміністративного суду по справі № 2а/1270/3075/2012 Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2012 року у справі № 2а/1270/3075/2012 за позовом «Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства» до Територіальної держаної інспекції з питань праці у Луганській області про визнання протиправними дій Територіальної держаної інспекції з питань праці у Луганській області третя особа Кремінська міська рада про визнання дій протиправними та припису не чинним залишено без змін/43-53/.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також протиправність дії Відповідача підтверджується Довідкою відділу правової роботи Федерації профспілок Луганської області згідно якої вбачається, що з боку адміністрації підприємства грубо порушуються законодавство про оплату праці яка складена 04 квітня 2012 року.

На підставі наказу попереднього керівника ОСОБА_2 № 43б від 28.04.2012 р., з квітня 2012 р. було підвищено розміри посадових окладів (тарифних ставок) всім працівникам, але непропорційно на різні коефіцієнти підвищення. Розміри посадових окладів та тарифних ставок були встановлені без урахування коефіцієнтів, визначених п. 1.1.3 та додатками № 1, 2, 3 до Галузевої угоди.

Розміри посадових окладів (тарифних ставок) в штатному розписі з 01.08.2012 р. чинний керівник ОСОБА_4 залишив без змін у порівнянні з попереднім штатним розписом (з липня 2012 р.), який був затверджений попереднім керівником ОСОБА_2 Цей штатний розпис діяв до вересня включно.

З жовтня 2012 р. було здійснено незначне підвищення розмірів посадових окладів та тарифних ставок всім, крім керівника. Підвищення було здійснено непропорційно, на різні коефіцієнти підвищення. При цьому також не враховувались мінімальні гарантії, визначені п. 1.1.3 та додатками № 1, 2, 3 до Галузевої угоди. витяг з Акту перевірки від 19.10.2012 року.

Згідно копії трудової книжки (а.с.8) позивач працює на підприємстві відповідача.

15 грудня 2011 року ведучим фахівцем з питань соціально-економічного захисту працюючих "ОСОБА_5 року було проведено перевірку дотримання норм галузевої угоди на 2010-2012 рік.

За результатами перевірки складено акт згідно якого вбачається, що наказ № 192 є грубим порушенням вимог ст..ст. 9.95,96. КЗпП України та не може бути застосовано до працівників відповідача (а.с.11-12).

16.03.2012 року головним державним інспектором праці відділу контролю за додержанням законодавства № 1 ОСОБА_6, з відома колишнього директора Кремінського ВУВКГ ОСОБА_2, за дорученням ТДІП у Луганській області № 1037/2 від 14.03.2012 р., на виконання доручення Голови Луганської облдержадміністрації № 35-Д-00896-2, на підставі виконання службових обов'язків згідно з Положенням про Держнаглядпраці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.03р. №50 (із змінами), проведена первинна перевірка додержання законодавства про працю (а.с.21-28).

Згідно розрахунків (а.с.59-61, 106) відповідач повинен сплатити недоотриману належну заробітну плати за період з 01.11.2011 року по 01.12.2013 р. у розмірі 16797 грн. 46 коп.

Таким чином суд вважає, що відповідач порушив норми чинного законодавства України з оплати праці.

На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-227 ЦПК України , ст. ст. 9, 32, 94, 97, 233 КЗпП України, ст. ст. 5, 18 Закону України «Про колективні договори», ст. ст. 11, 15. 22, 36 Закону України «Про оплату праці», Положеннями галузевої угоди на 2010 -2012 роки, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства про стягнення належної недоотриманої заробітної плати - задовольнити повністю.

Стягнути з «Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства» (м. Кремінна, вул. Дзержинського,2а, р/р 166, банк ПАТ «Укркомунбанк» МФО 304988, Код 20160935) на користь ОСОБА_1 належну заробітну плату за період з 01.11.2011 року по 01.12.2013р. у розмірі 16797 грн. 46 коп.

Стягнути з «Кремінського ВУВКГ» (м. Кремінна, вул. Дзержинського,2а, р/р 166, банк ПАТ «Укркомунбанк» МФО 304988, Код 20160935) на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що до його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.Ю.Костроба