АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Красвітної Т.П., Колодяжної Н.Є., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 16 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування дійсним, визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним, визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 з позовом (ціна позову: 227806грн.) про визнання дійсним укладеного 6.04.2010р. між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору дарування квартири №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ на підставі ч.2 ст.220 ЦК України та про визнання права власності на вказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що нотаріальне посвідчення договору не відбулось у звязку з похилим віком та станом здоровя ОСОБА_5, яка 31.03.2013р. померла. У жовтні 2013р. ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 із зустрічним позовом (ціна позову: 227806грн.) про визнання дійсним укладеного 20.10.2011р. між нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору дарування квартири №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ на підставі ч.2 ст.220 ЦК України та про визнання права власності на вказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що нотаріальне посвідчення договору не відбулось у звязку з відсутністю грошових коштів на оплату нотаріальних послуг. ОСОБА_5 хворіла на серцеву недостатність та атеросклероз вен та потребувала значних коштів на своє лікування, а 31.03.2013р. померла.

Рішенням Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровськ від 16.10.2013р. ухвалено задовольнити позов ОСОБА_4, визнати дійсним укладений 20.10.2011р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір дарування квартири №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ, визнано за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2Ю просила скасувати вказане судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на його невідповідність вимогам закону у вказаній частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про визнання договору дарування від 20.10.2011р. дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, суд першої інстанції посилався на те, що сторонами договору - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 досягнуто згоди про усі суттєві його умови.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Квартира №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ належала на праві власності ОСОБА_5, 20.06.1936р.н., на підставі реєстраційного посвідчення від 3.04.1995р. (а.с.77).

31.05.2013р. ОСОБА_5 померла (а.с.65). За довідкою Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив №250 ОСОБА_5 одна проживала та була зареєстрована у вказаній квартирі. Після її смерті у квартирі відсутні зареєстровані особи. (а.с.78).

ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_3 (а.с.11) звернулись до суду з позовами щодо їх права власності на належну померлій ОСОБА_5 квартиру №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ. Кожна з них окремо посилались на існування від ОСОБА_5 на їх імя відповідних договорів дарування вказаної квартири від 6.04.2010р. та від 20.10.2011р., які просили визнати їх дійсними на підставі ст.220 ЦК України.

Зокрема, ОСОБА_3 у якості такого договору надано копію виконаного у простій письмовій формі документу від 6.04.2010р., згідно якого ОСОБА_5 заявила про дарування ОСОБА_3 та належність останній зазначеної квартири з вказаної дати (а.с.10).

ОСОБА_4 у якості такого договору надано копію виконаного у простій письмовій формі договору дарування від 20.10.2010р., згідно якого ОСОБА_5 подарувала зазначену квартиру їй (а.с.62).

Відповідно до вимог ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Положеннями ч.1,2 ст.182 ЦК України передбачено, що права власності на нерухомість ( його виникнення, перехід і припинення) та правочинів щодо нерухомості підлягають державній реєстрації.

З врахуванням зазначених вимог закону (у редакції, яка діяла на час вчинення договорів позивачів) договори дарування спірної квартири мали бути укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням та з їх державною реєстрацією. Додержання сторонами передбачених законом вимог щодо укладення договорів саме по собі виключило б наявність двох договорів дарування квартири від імені одного власника двом різним особам.

За вимогами ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Між тим, доказів тому ОСОБА_5 ухилилась від нотаріального посвідчення як договору дарування спірної квартири від 6.04.2010р., так і договору від 20.10.2011р., матеріали справи не містять. Стан здоровя ОСОБА_5 та відсутність грошових коштів на оплату нотаріальних послуг, на які посилались позивачки, не підтверджені документально та фактично не свідчать про ухилення ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення договорів.

Крім того, відповідно до вимог ст.220 ЦК України передбачена можливість суду за певних умов визнати дійсним договір лише у разі недодержанні сторонами нотаріального його посвідчення. Тобто, вимоги ст.220 ЦК України стосуються правових наслідків недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, але не поширюються на правочини, які підлягають не лише нотаріальному посвідченню, а й державній реєстрації. Оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 182, ч.3 ст.640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, вони є неукладеними і такими, що не породжують відповідних прав та обовязків для сторін.

Зазначені обставини свідчать про відсутність передбачених ч.2 ст.220 ЦК України підстав для визнання вчинених у простій письмовій формі договорів дарування квартири дійсними.

Крім того, 20.08.2013р. Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою зареєстрована заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлої бабусі ОСОБА_5 (а.с.102-107). Оскільки спадщину після померлої ОСОБА_5 прийняла ОСОБА_2, заявлені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги безпосередньо стосувались її прав та інтересів. Проте ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі ні позивачем, ні судом першої інстанції відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам процесуального закону, рішення суду першої інстанції на підставі ч.3 ст.303, п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч.6 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ, обрані ухвалою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2014р. підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 16 жовтня 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним укладеного 6 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору дарування квартири №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ та про визнання права власності на вказану квартиру.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору дарування квартири №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ та про визнання права власності на вказану квартиру.

Заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири №205 будинку №14 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровськ, обрані ухвалою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2014р., скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :