Справа № 136/2717/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" грудня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Брицької сільської ради Липовецького
району Вінницької області про визнання
права власності на житловий будинок в
порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
який обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в
с. Брицьке Липовецького району
Вінницької області померла його,
ОСОБА_1, тітка ОСОБА_2, яка постійно
проживала та була зареєстрована в
АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася
спадщина, яка складається із житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1. За
життя тіткою на його, ОСОБА_1, ім'я був
складений заповіт, відповідно до якого
вона заповіла усе належне її майно,
рухоме та нерухоме, де б воно не було та
з чого б воно не складалось йому, ОСОБА_1
Вказаний заповіт не змінений та не
скасований. Інших спадкоємців як за
заповітом, так і за законом - немає.
Особи, які мають право на обов'язкову
частку у спадщині - відсутні. Тобто він,
ОСОБА_1, є єдиним спадкоємцем на майно
ОСОБА_2 після її смерті за заповітом. У
силу діючого на час відкриття спадщини
законодавства, об'єкт спадкування він
прийняв в силу ст. 1269 ЦК України шляхом
подачі нотаріусу заяви про прийняття
спадщини за місцем її відкриття
протягом 6-ти місяців після відкриття
спадщини, а саме 28.12.2010 року. Проте
вирішити в нотаріальному порядку
питання про спадкування житлового
будинку не має можливості, оскільки на
будинок відсутні правовстановлюючі
документи, які виготовити на даний час
неможливо, оскільки на померлу даний
документ відповідні органи не видають,
тому позивач просив суд здійснити
захист його порушених прав у спосіб
шляхом визнання за ним права власності
на об'єкт нерухомого майна в порядку
спадкування за заповітом.

В судове засідання позивач не з'явився,
однак надав суду заяву, в якій позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити у заявленому у позові
обсязі, а розгляд справи проводити у їх
відсутності.

Відповідач в судове засідання також не
з'явився, в заяві, яка адресована суду,
сільський голова Брицької сільської
ради Липовецького району просив позов
задовольнити у зв'язку із його
визнанням, а розгляд справи проводити у
відсутності їх представника.

Ураховуючи те, зщо сторони
скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК
України, правами, суд не вбачає підстав
для відкладення розгляду справи, а тому
проводить його в даному судовому
засіданні на підставі зібраних у
справі доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
цивільної справи, повно з'ясувавши
обставини справи, перевіривши їх
зібраними у справі доказами, дійшов
висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Брицьке Липовецького
району Вінницької області померла
ОСОБА_2, на що вказує свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_1 видане виконкомом
Брицької сільської ради Липовецького
району Вінницької області 19.07.2010 року.

За життя 27.01.2009 року, ОСОБА_2 на випадок
своєї смерті зробила особисте
розпорядження, відповідно до якого на
ім'я позивача ОСОБА_1 заповіла все її
майно, рухоме та нерухоме, де б воно не
було та з чого б воно не складалось.
Вказаний заповіт було посвідчено
приватним нотаріусом Липовецького
районного нотаріального округу
Вінницької області ОСОБА_3 27 січня 2009
року та зареєстровано у реєстрі за № 88.
Відповідно до запису вчиненого на
зворотній стороні заповіту 23.12.2010 року
приватним нотаріусом, заповіт не
змінений та не скасований.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася
спадщина за заповітом, до складу якої
увійшов житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1. Належність
спадкової маси саме спадкодавцеві
підтверджується довідками виконкому
Брицької сільської ради Липовецького
району Вінницької області, згідно з
якими: за даними погосподарської книги
№2 за 1960-1963 роки право власності на
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2;
будинок спадкодавця ОСОБА_2, який
знаходиться в АДРЕСА_1 належить до
соціальної групи - індивідуальна
забудова. Також, відповідно до даних із
технічного паспорта на даний житловий
будинок виданого 13.04.2011 року КП
«БООБТІ» (Інвентаризаційна справа №189)
- його власником також зазначено
померлу.

Яу убачається із матеріалів спадкової
справи до майна померлої №589/2010, своїм
правом на прийняття спадщини за
заповітом скористався лише позивач,
подавши нотаріусу заяву відповідного
змісту. Особи, які мають право на
обов'язкову частку у спадщині -
відсутні. Тобто єдиним спадкоємцем на
майно ОСОБА_2 після її смерті за
заповітом є ОСОБА_1

Постановою державного нотаріуса
Кицюка О.П. Липовецької державної
нотаріальної контори від 28.11.2014 року
ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені
нотаріальної дії та видачі на його ім'я
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок, який
розташований в АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_2, оскільки заявником нотаріусу
не було пред'явлено
правовстановлюючого документа, який би
посвідчував право власності
спадкодавця на нього.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються нормами
Цивільного кодексу України, оскільки
спадщина відкрилась після 01.01.2004 року,
таку позицію висловив і Пленум
Верховного Суду України у своїй
постанові від 30.05.2008 року "Про судову
практику у справах про спадкування".

Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ст.ст1220, 1222 ЦК
України, спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Спадкоємцями за заповітом
і за законом можуть бути фізичні особи,
які є живими на час відкриття спадщини,
а також особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України,
якщо право власності на новостворене
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до п.г. 4 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV
права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних
правовідносин діяла Інструкція
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1,
ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію
будинків з обслуговуючими їх будівлями
і спорудами та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
проводять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих. Не підлягають
реєстрації будинки і домоволодіння, що
розташовані в сільських населених
пунктах, які адміністративно
підпорядковані містам або селищам
міського типу, але до них не приєднані.

Вищевказана інструкція втратила
чинність 19 січня 1996 року.

Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по
веденню погосподарського обліку в
сільських радах народних депутатів,
затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №
5-24/26, дані погосподарських книг були
звітом про житлові будинки, що
знаходяться на праві власності
громадян.

Здобуті у справі докази свідчать про
те, що позивач будучи спадкоємцем за
заповітом спадщину прийняв. Згідно
вимог діючого на той момент
законодавства, по даних сільської ради,
житловий будинок, який увійшов до
складу спадкової маси, перебував у
власності спадкодавця.

Відповідно до ст. 346 ЦК України
однією з підстав припинення права
власності є смерть власника, окрім
цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті.

Пунктом 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 "Про судову практику у справі
про спадкування" роз'яснено, що у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Зважаючи на викладене та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета спору, суд вважає, що
позивачем доведено обставини
викладені ним у позовній заяві
належними та допустимими доказами, а
тому позовні вимоги ґрунтуються на
нормах закону та підлягають до
задоволення.

Крім того, відповідач позов визнав,
не заперечує проти задоволення позову,
про що надав заяву відповідного змісту.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд, за
наявності на те законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Враховуючи, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону та не порушує права, свободи та
інтереси третіх осіб, суд приймає
визнання відповідачем позову та
виносить рішення про його задоволення.

На підставі викладеного ст. ст. 25, 346
ч. 1 п.11, 1218 - 1223, 1261, 1268 -1270, 1274, 1299 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 61 ч.1, 158
ч.2, 174 ч. 4, 208-209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_2, яка
настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Брицьке
Липовецького району Вінницької
області - на цілий житловий будинок «А»
з верандою «а», загальною площею 55,7
кв.м, житловою площею 18,1 кв.м, та
господарські будівлі та споруди:
погріб «Б», сарай «В», сарай «Г», погріб
«Д», криницю «№1», розташовані в
АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко