провадження 2/201/3616/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції і
Дніпропетровської міської ради, третя
особа Перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про скасування
свідоцтва, встановлення факту
належності права власності та визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 листопада 2014 року звернувся до
суду з позовною заявою до відповідачів
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції і
Дніпропетровської міської ради про
скасування свідоцтва, встановлення
факту належності права власності та
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом. Позивач у
своєму позові, а його представник в
ході судового засідання посилаються на
те, що право власності на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстроване в КП ДМБТІ ДОР за
ОСОБА_3 Остання написала на позивача
заповіт на все своє майно і ОСОБА_1
звернувся в травні 2013 року до
реєстраційної служби з питанням видачі
свідоцтва про право власності на
вказане житло (внесення в реєстр цього
нерухомого майна) за ОСОБА_3 20 червня 2013
року вказане свідоцтво було видане,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 і позивач
звернувся до нотаріуса з питанням
прийняття спадщини за заповітом на
вказану квартиру. Але постановою йому
було в цьому відмовлено через те, що
свідоцтво про право власності видане
було після смерті ОСОБА_3 Позивач є
одним і єдиним спадкоємцем, інших
спадкоємців немає і з заявами про
прийняття спадщини ніхто більше не
зверталися, позивач фактично прийняв
вказану спадщину та просив суд
встановити вказаний факт і визнати за
ним право власності на вказану
квартиру, яка належала померлій,
скасувавши свідоцтво. Встановлення
юридичного факту надасть йому
можливість реалізувати свої права,
гарантовані законодавством України, а
саме, надасть можливість оформити
документи про право власності на
квартиру, в якому він мешкає. Раніше не
мав можливості звернутися, звернувся
до нотаріуса з питанням оформлення
спадщини, але нотаріус рекомендував
звертатися до суду, отже в
добровільному порядку питання не
вирішене, виник спір, права позивача
порушено і він вимушений звертатися до
суду. Просив свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 20
червня 2013 року № 5183417 на квартиру
АДРЕСА_1, власником якої вказана ОСОБА_3
скасувати, встановити юридичний факт
належності на праві власності ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на вказану
квартиру, загальною площею 53.7 кв. м.,
житловою площею 33.1 кв. м. та визнати
право власності в порядку спадкування
за заповітом на цю квартиру за ним,
оскільки він є спадкоємцем за
заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3,
задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції в судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив; в
письмовому зверненні до суду не
заперечував проти позовних вимог і
вважав можливим розгляд справи за
наявними матеріалами справи за їх
відсутності. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності
представника вказаного відповідача
відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, пояснивши, що дійсно свідоцтво
про право власності на вказане в позові
житло видане після смерті власника, а
отже і неправильно, тому повинно бути
скасованим. З цього виходить, що
власності взагалі на це житло немає,
немає спадкової маси, а отже не може
бути і спадкування, а тому вважає
позовні вимоги безпідставними і просив
в їх задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Представник третьої особи Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи неодноразово
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суду не повідомив. В
письмовому зверненні до суду проти
позовних вимог не заперечував, вважали
за можливе винесення рішення на розсуд
суду, просили справу розглянути без їх
участі Суд вважає можливим розгляд
справи за відсутності представника
вказаної третьої особи відповідно до
ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення
представників позивача і відповідача,
з'ясувавши думку сторін і третьої
особи, оцінивши надані та добуті
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає заявлені вимоги
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
мешкає та зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_1; квартира знаходиться в
будинку ЖБК - 230 Жовтневого району м.
Дніпропетровська; реєстраційне
посвідчення і право власності на цю
квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване в КП
ДМБТІ ДОР за ОСОБА_3 в 1992 році. Остання 26
липня 1999 року написала на позивача
заповіт на все своє майно і ОСОБА_1
звернувся в травні 2013 року до
реєстраційної служби з питанням видачі
свідоцтва про право власності на
вказане житло (внесення даних на
квартиру з реєстрації в КП ДМБТІ ДОР в
реєстр /відповідач/ цього нерухомого
майна) за ОСОБА_3 Документи були
оформлені вірно і 20 червня 2013 року
вказане свідоцтво було видане, але
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3; позивач
звернувся до нотаріуса з питанням
прийняття спадщини за вказаним
заповітом на вказану квартиру. Але
постановою нотаріуса від 26 вересня 2014
року йому було в цьому відмовлено через
те, що свідоцтво про право власності
видане було після смерті ОСОБА_3
Позивач є одним і єдиним спадкоємцем,
інших спадкоємців немає і з заявами про
прийняття спадщини ніхто більше не
зверталися, позивач фактично прийняв
вказану спадщину та просив суд
встановити вказаний факт і визнати за
ним право власності на вказану
квартиру, яка належала померлій,
скасувавши свідоцтво. Встановлення
юридичного факту надасть йому
можливість реалізувати свої права,
гарантовані законодавством України, а
саме, надасть можливість оформити
документи про право власності на
квартиру, в якому він мешкає. Раніше не
мав можливості звернутися, звернувся
до нотаріуса з питанням оформлення
спадщини, але нотаріус рекомендував
звертатися до суду, отже в
добровільному порядку питання не
вирішене, виник спір, права позивача
порушено і він вимушений звертатися до
суду. Просив захистити його законні
права.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Нормою ст. 1217 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України
встановлено, спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлої.

Чинність заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини, що відповідає положенням ч. 4
ст. 1236 ЦК України.

Приписами ст. 182 ЦК України
зазначається, право власності та інші
речові права на нерухому речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід, припинення підлягають
державній реєстрації.

Судом встановлено, що дійсно позивач в
травні 2013 року звернувся до відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області з заявою про державну
реєстрацію права власності на вказану
спірну квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 18
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається фізичним особам на
новозбудовані об'єкти нерухомого.
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно підписується державним
реєстратором і засвідчується печаткою.
20 червня 2013 року вказаним відділом
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно було видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, в якому власником
квартири вказана ОСОБА_3, про що було
зроблено запис у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за № 1384791.

В першій Дніпропетровській державній
нотаріальній конторі відкрита
спадкова справа за № 543/2013, заведена
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на
підставі заяви про прийняття спадщини
за заповітом, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського МНО
ОСОБА_4 від 26 липня 1999 року за № 4305.
Заява стосується успадкування
вказаної квартири.

Згідно статті 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом має право
прийняти спадщину. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини, проте право власності на
нерухоме майно у разі прийняття
спадщини виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації речового
права на нерухоме майно (стаття 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»).

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Для отримання вказаної спадщини після
померлої ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1
звернувся до нотаріуса Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, але постановою
державного нотаріуса від 26 вересня 2014
року йому було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії - в видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом, що
складається з квартири АДРЕСА_1, після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, на
підставі того, що у разі смерті
власника нерухомого майна, первина
реєстрація права власності на яке не
була проведена, питання визначення
належності майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку.

Відповідно до п. 4 ст. 25 ЦК України,
встановлено, що цивільна
правоздатність і фізичної особи
припиняється у момент її смерті.
Цивільна правоздатність - це здатність
особи мати певні права та обов'язки.
Згідно ст. 346 ЦК України - право
власності припиняється у разі смерті
власника.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а
свідоцтво про право власності було
видано та зареєстровано реєстраційною
службою Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області 20 червня 2013 року, тобто на день
видачі свідоцтва про право власності
на вищезазначену квартиру, ОСОБА_3 була
вже померлою, згідно свідоцтва про
смерть серії І-КИ № 508631, виданого
відділом державної реєстрації смерті
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 07 червня 2013 року
а/з № 4012. Таким чином, право власності
на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано
відповідно до чинного законодавства.

У зв'язку з тим, що у позивача ОСОБА_1
відсутній належним чином оформлений
правовстановлюючий документ на
квартиру АДРЕСА_1, йому і рекомендовано
звернутися до суду для і становлення
права власності на вище зазначу
квартиру.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Стаття 379 ЦК України передбачає, що
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст.
317 ЦК України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, а ч. 1 ст. 319
ЦК України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Згідно
ст. 318 ЦК України суб'єктами права
власності є Український народ та інші
учасники цивільних відносин. Усі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Відповідно до листа Міністерства
юстиції України від 19 жовтня 2007 року №
19-39-827 «Щодо надання роз'яснення деяких
питань законодавства, пов'язаних з
державною реєстрацією прав власності
на нерухоме майно», у разі, коли право
власності на нерухоме майно виникає на
підставі рішення суду, єдиним можливим
документом, що підтверджує виникнення
права власності на новостворене
нерухоме майно, є рішення суду, саме
таке рішення суду подається для
державної реєстрації прав на нерухоме
майно.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час прийняття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі повинні довести, що
їх дiями не було порушено їх права або
права позивача. Однак, жодних доказiв
відповідачами до суду не надано.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст. ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Згідно із ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах , що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті викладених норм
законодавства, суд приходить до
висновку, що відмова міськради
(реєстраційної служби) і державного
нотаріуса (можливо це було вирішити і
без звернення до суду) у видачі
позивачу свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на вказану
квартиру є протиправною та не
обґрунтованою, а позовні вимоги щодо
визнання за позивачем права власності
на цю квартиру підлягають задоволенню.

Згідно до ст. 19 Конституції України
ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги не
визнання відповідачами позовних вимог
навіть в частині, оскільки вони
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
та свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 20 червня 2013 року №
5183417 на квартиру АДРЕСА_1, власником
якої вказана ОСОБА_3 скасувати,
встановити юридичний факт належності
права власності ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 53.7 кв. м., житловою
площею 33.1 кв. м., визнати право
власності в порядку спадкування за
заповітом на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 і яка має
загальну площу 53.7 кв. м., житлову площу
33.1 кв. м.

Таким чином, позовні вимоги про
скасування свідоцтва, встановлення
факту належності права власності та
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом ґрунтуються
на вимогах закону і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124
Конституції України, ст. ст. 15, 16, 25, 317-319,
321, 328, 346, 383, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК
України, ст. ст. 18, 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 3,
4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218, 256 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 20 червня 2013 року №
5183417 на квартиру АДРЕСА_1, власником
якої вказана ОСОБА_3 скасувати.

Встановити юридичний факт належності
права власності ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 53.7 кв. м., житловою
площею 33.1 кв. м..

Визнати право власності в порядку
спадкування за заповітом на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, який є спадкоємцем
за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 і яка має загальну площу 53.7 кв.
м., житлову площу 33.1 кв. м.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -