Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2014 Справа №607/17477/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Костиник О.П.,

за участі прокурора Процик Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Тернополя в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської міської ради звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування 2'326,98 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відповідач визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, у зв'язку з дійовим каяттям. В результаті даного кримінального правопорушення ОСОБА_2 було заподіяно тілесні ушкодження і вона перебувала на лікуванні в Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги з 07 по 21 листопада 2012 року та на її лікування було витрачено вказану суму коштів яку і слід стягнути з відповідача.

Прокурор у судовому засіданні зазначені вимоги підтримав з мотивів, викладених у позові та просив їх задовольнити.

Представник фінансового управління Тернопільської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Ні відповідач ні його представник ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання, що відбулись 28 березня, 15 квітня та 25 квітня 2014 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили та не надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Однак у матеріалах справи містяться заперечення проти позову від 29 жовтня 2013 року в яких ОСОБА_3 зазначає, що позовні вимоги не визнає, мотивуючи це тим, що прокурор, в контексті п. 2 ст. 3 ЦПК України та ст. 33 Закону України про «Прокуратуру», позбавлений права звертатись до суд від імені фінансового управління Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої медичної допомоги, оскільки даний орган не об'єктом державної власності. Також зазначає, що у позовній заяві не наведено жодних доказів понесених лікарнею витрат на лікування потерпілої від злочину, не надано ні копії історії хвороби, ні листа призначення медикаментів, ні документів, які б підтверджували факт придбання лікарнею даних препаратів та медикаментів.

Відтак, за згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 Конституції України та ст. 45 ЦПК України прокуратура забезпечує представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом.

Згідно статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Однією із форм представництва є звернення до суду з позовом, заявами на захист інтересів держави.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» визначений рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 (№3 - рп/990) та визначає, що це орган, на який державою покладений обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Отож, згідно вказаного рішення Конституційного суду України та Постанови Верховного Суду України від 22 лютого 2005 року, ухваленої у справі № 33/120-04, прокурор може представляти інтереси держави тільки у випадку, коли потерпілою стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями виконавчої влади.

Враховуючи, що Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги є комунальною установою та фінансується з місцевого бюджету, а порушення майнових прав зазначеної установи заподіює шкоди місцевому бюджету, а отже і державним інтересам в особі фінансового управління Тернопільської міської ради, що є виконавчої органом міської ради, у прокурора виникає передбачене право на звернення в суд з позовом для їх захисту.

Саме тому посилання представника відповідача на відсутність у прокурора повноважень для звернення до суду від імені фінансового управління Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої медичної допомоги визнані судом неспроможними.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2013 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі ст. 45 КК України, у зв'язку з дійовим каяттям.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 04 листопада 2012 року близько 03 год., ОСОБА_4, перебуваючи на другому поверсі приміщення нічного розважального закладу «Алюр», що на проспекті Злуки,45 в місті Тернополі, діючи з особливою зухвалість, що виразилось в насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, безпричинно схопив ОСОБА_2 за обидва передпліччя, стиснувши їх руками, після чого відштовхнув від себе, в результаті чого вона впала на диван. Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 нахилився над ОСОБА_2, яка на той момент перебувала в положенні сидячи на дивані, після чого наніс декілька ударів руками по її обличчі. В результаті вказаної злочинної діяльності ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_2 було заподіяно синці на передній поверхні передпліч, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень та закриту черепну-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, яка за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Як вбачається з листа - відповіді головного лікаря Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги № 1659 від 12 вересня 2013 року, ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в даному закладі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» визначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі Порядку), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року.

Як передбачено пунктами 2 та 3 зазначеного Порядком сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.

З копії розрахунку фактичних витрат за листопад 2012 року Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги № 0033 від 07 листопада 2013 року вбачається, що ліжко-дні (далі л/д), проведені у листопаді 2012 року становлять 7547 (на підставі медичної картки стаціонарного хворого форми 003/у). Визначення суми накладних витрат на лікування за 1 л/д проводиться виходячи з фактичної кількості л/д і загальної суми фактичних витрат на місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком на капітальні видатки КЕКВ. Враховуючи, що такі загальні витрати за листопад 2012 року становили 1'240'083,81 грн., вартість 1 л/д складає 164,31 грн. (1'240'083,81 / 7547).

Також даним розрахунком стверджується, що ОСОБА_5 знаходилась на лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги з 07 по 21 листопада 2012 року (14 л/д) і на її лікуванні було витрачено 2'329,98 грн. з яких:

· 26,64 грн. за проведення обстеження (загальний аналіз крові вартістю 11,05 грн., загальний аналіз крові - 8,47 грн., кал на яйце глист - 7,12 грн.);

· 2'300,34 грн. - накладних витрат (14 л/д Ч 164,31).

Викладеним спростовуються доводи представника відповідача про відсутність доказів понесення лікувальним закладом витрат на лікування ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Отож судом встановлено, що на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, котре вчинив відповідач лікувальним закладом було витрачено грошові кошти, котрі слід стягнути з останнього.

Прокурор м. Тернополя при зверненні до суду судового збору не сплачував, оскільки має пільги, щодо таких проплат, передбачені п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року.

Саме тому, в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь держави також слід стягнути 229,40 коп. судового збору. Розмір судового збору розраховано на підставі ставок, що діяли на момент подачі позову до суду, тобто 24 травня 2013 року.

Керуючись ст. ст. 6,7,13,143 Конституції України, ст. 45, 1206 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету (р/р 0002 ГУДКУ в Тернопільській області, код 23588119, МФО 838012, міський бюджет призначення платежу «Інші надходження» 24060300 КБК) для перерахування фінансовому управлінню Тернопільської міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в сумі 2'326 (дві тисячі триста двадцять шість) грн. і 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. і 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скаргу подається апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяЯ. В. Процько