№ 2/679/19/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 року року Нетішинський міський суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Стасюка Р.М.,

при секретарі - Федорчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого в позовній заяві та в судових засіданнях вказав, що 31 січня 2005 року прокуратурою Хмельницької області стосовно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 212 ч.3, 27 ч. 5, 364 ч. 2, 27 ч. 5, 366 ч.2 КК України.

26.12.2011 року прокуратурою Рівненської області винесено постанову про закриття відносно нього вказаної кримінальної справи у зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчинені злочинів.

Вважає, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, незаконного притягнення його як обвинуваченого, незаконного обранням відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно, штучного створення доказів прокуратурою Хмельницької області, Рівненської області та Острозьким районним судом Рівненської області йому завдана моральна шкода, яку оцінює в розмірі 3 000 000 грн.

Моральна шкода полягає у порушенні його нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, позбавленні можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Так, за період перебування під слідством і судом, з 31 січня 2005 року по 26 грудня 2011 року його майно та житловий будинок було арештовано, він неодноразово викликався в органи прокуратури та суду, втративши тим самим звичний спосіб життя. Протягом означеного періоду він перебував на підписці про невиїзд та протягом десяти років не мав можливості виїхати за межі м. Нетішин на санаторно-курортне лікування, хоча являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії.

В зв'язку з порушенням кримінальної справи погіршились його відносини з оточуючими людьми, які, вважаючи його злочинцем, відмовляли в спілкуванні з ним. Маючи за плечима тягар пред'явленого обвинувачення, довготривалого розслідування, постійні виклики на допити, перевірки, не міг реалізувати свої плани та бажання щодо працевлаштування та просування по службі. Через постійне нервове напруження погіршився стан його здоров'я, на ґрунті цього постійно виникали сварки в сім'ї.

Пред'явлення обвинувачення у тяжких злочинах, за які передбачене позбавлення волі на строк більше десяти років, принизили як його репутацію, честь і гідність, так і репутацію членів його сім'ї. Крім нього, моральних страждань зазнали і члени його сім'ї, зокрема син, що навчався у вищому навчальному закладі і необхідною умовою для працевлаштування в подальшому була відсутність судимості.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, просив задоволити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в ньому.

Представник прокуратури Хмельницької області Косік О.В. позов визнав частково. Зазначив, що позивач за час перебування під слідством і судом не був обмежений в здійсненні нормальних життєвих зв'язків, не були порушенні його трудові права та право власності. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати.

Вказав, що у відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Представник Державної казначейської служби України позов не визнала, вказавши, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі, оскільки є лише юридичною особою створеною державою. Як в позовній заяві так і доданих до неї документах позивач жодним чином не обґрунтував та не довів, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність орган Казначейства завдав останньому, та у чому полягала протиправність діяння саме цього органу, як відповідача.

Свідок ОСОБА_4 показала, що порушення відносно її чоловіка кримінальної справи мало негативні наслідки для їх сім'ї та родини. Через постійне хвилювання, нервове напруження, збудження, переживання чоловік перестав спати ночами, через часті перепади настрою в сім'ї виникали сварки, його перестали розуміти друзі та родичі. Їх кума прямо сказала, що не бажає спілкуватись їхньою родиною, оскільки матиме проблеми на роботі, її сестри казали, що в поведінка її чоловіка стала неадекватною. Через часті сімейні конфлікти вони з чоловіком певний період жили окремо.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, будучи колишніми колегами ОСОБА_1, кожен окремо суду показали, що усі вони виконували свої функціональні обов'язки, згідно тих постанов, які на той час діяли по реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку транспортних засобів.

З порушенням кримінальної справи у 2000 році почалися перевірки, здійснювався тиск, були звинувачення, що вони щось не так роблять та вимоги, що вони мають звільнити свої посади. Перш за все ці події стосувались ОСОБА_1, оскільки він був начальником і люди мали лише позитивні вігуки про нього, як керівника, тому він тоді дуже нервував, переживав. Обласне керівництво перестало захищати його та змушувало звільнитись, хоча до того здійснювали перевірку його роботи і жодних порушень не було. Загалом ОСОБА_1 був відповідальною, порядною людиною, на яку завжди можна було покластися, часто допомагав по роботі, був привітним, компанійським, веселим. Після порушення кримінальної справи він став понурим, мало спілкувався з оточуючими людьми, він став подавленим, замкненим. Наразі він ніби відійшов, трохи заспокоївся.

Свідок ОСОБА_8 показав, що до порушення кримінальної справи ОСОБА_1 мав нормаольні стосунки в сім'ї та з оточуючими, завжди був життєрадісний, посміхався, міг щось порадити. Порушена кримінальна справа багато змінила в його житті та в існуючих відносинах. Слідство велось незаконно, його змішували давати неправдиві покази і на ньог, а працівників МРЕО на ОСОБА_1 Таким чином штучно створювали докази, в результаті чого він багато втратив відносин з людьми, які не витримували цього тиску і почали вважали його злочинцем, корупціонером. Через таку ситуацію конфлікти тривали й в сім'ї останнього. Зі слів позивача йому відомо, що ті люди, з якими він раніше працював разом, всерівно відносяться до нього, як до правопорушника, не хочуть спілкуватися, уникають, хоча він намагається довести їм свою невинуватість. ОСОБА_8 вважає, що життя ОСОБА_1 було розламане, воля, гідність людська та гордість розтоптана.

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 31 січня 2005 року прокуратурою Хмельницької області стосовно позивача було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 212 ч.3, 27 ч. 5, 364 ч. 2, 27 ч. 5, 366 ч.2 КК України.

06.06.2005 року кримінальну справу з обвинувальним висновком по обвинуваченню ОСОБА_1 та інших осіб направлено для судового розгляду.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 14.04.2008 року кримінальну справу направлено Острозькому міжрайонному прокурору Рівненської області для організації проведення додаткового розслідування.

В подальшому, постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Рівненської області від 26.12.2011 року, згадану кримінальну справу по обвинуваченню позивача та інших осіб закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 213 КПК України, тобто, у зв'язку із недоведеністю участі обвинувачених у вчиненні злочинів.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 397/13-25 від 17.12.2013 року, ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода), рекомендований розмір компенсації якої може становити 1440 мінімальних заробітних плат.

За правилами ст. 1176 ЦК України шкода, в тому числі моральна шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Частина сьома вказаної норми визначає, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зазначений порядок відшкодування шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»

Згідно з ч.ч.5,6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

З огляду на положення ст.23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

Незаконні дії органів досудового слідства у зв'язку із незаконним порушенням кримінальної справи, пред'явленням обвинувачення у вчиненні злочин, обранням запобіжного заходу, завдали позивачу моральних страждань. Щодо нього відбувалось незаконне кримінальне переслідування, що в свою чергу призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків.

Позивач страждав через приниження його честі, ділової репутації працівника органу внутрішніх справ, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Порушенням кримінальної справи відносно позивача було сформовано негативну суспільну оцінку його ділових і професійних якостей при виконанні ним службових обов'язків.

Позивач через звільнення з роботи та притягнення до кримінальної відповідальності деякий час не працював, отже не мав доходів.

За час перебування на підписці про невиїзд позивач був позбавлений конституційного права громадянина України вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час.

При прийнятті рішення, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача, характер немайнових витрат, можливості відновлення попереднього стану, те, що позивач за час перебуванням під слідством і судом не був обмежений в здійсненні нормальних життєвих зв'язків, не були порушенні при цьому його трудові права та право власності.

Позивач не надав суду достовірних доказів щодо незаконного порушення відносно нього кримінальної справи, обрання міри запобіжного заходу та притягнення як обвинуваченого, а кримінальна справа закрита з підстав недоведеності участі обвинуваченого у вчинені злочинів.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує наступне. Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" з 01.01.2014 року встановлено мінімальну заробітну плату 1218 грн. Позивач перебував під слідством і судом 82 місяць 26 днів.

Таким чином, розмір моральної шкоди завданої ОСОБА_1 виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом становить 100897,55 грн.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, з врахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань, отриманих позивачем, суд вважає, що розмір моральної шкоди завданої ОСОБА_1 за кожен місяць перебування під слідством і судом необхідно визначити саме у розмірі 100897,55 грн.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати пов'язанні із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, судом встановлено, що позивачем було понесенні витрати на проведення судово-психологічної експертизи в сумі 7 344 грн.

Виходячи з пропорційності задоволених вимог сума витрат на проведення судово - психологічної експертизи, яка підлягає стягненню складає 247,00 грн.

Крім того, підлягають частковому задоволенню на суму 1000 грн. понесенні позивачем витрати на правову допомогу, що пропорційно часу затреченому на підготовку позовної заяви та участі в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88 ЦПК України, ст. ст. 23, 1176 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнута з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 100 897,55 грн. моральної шкоди, 247 грн. витрат на проведення судово-психологічної експертизи, 1000 грн. витрат на правову допомогу, всього 102 144,55 грн.(сто дві тисячі сто сорок чотири грн. 55 коп.)

В решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Хмельницького апеляційного суду, через Нетішинський міський суд, протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя Стасюк Р.М.