Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Сірош О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування житловим приміщенням -
квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про встановлення порядку
користування житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виділення у користування ОСОБА_1
ізольованої житлової кімнати на
технічному плані № 8 площею 12,5кв.м. та
виділення у користування ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 житлових кімнат на
технічному плані № 5 площею 11,5кв.м., № 6
площею 11,5кв.м, № 7 площею 17,9кв.м., також
позивач просить кухню, ванну кімнату,
вбиральню та коридор залишити в
загальному користуванні сторін,
мотивуючи свої вимоги тим, що квартира
АДРЕСА_1 належить сторонам у справі на
праві спільної часткової власності в
рівних частках на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 30.11.2000
року. Станом на день звернення з даним
позовом до суду, у вищезазначеній
квартирі зареєстровані та проживають
п'ятеро осіб - співвласники та
племінник позивача Проживання в
квартирі великої кількості осіб
призвело до суперечок з приводу
володіння та користування квартирою.
Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому. З огляду на те,
що квартира складається з чотирьох
кімнат загальною площею 78,9кв.м. та
житловою площею 53,4кв.м., ідеальна
частка позивача в житловій площі
становить 13,35кв.м., тому позивач вважає,
що встановлення порядку користування
квартирою шляхом виділення позивачу у
користування ізольованої кімнати
площею 12,5кв.м. є доцільним та таким, що
не перевищує його ідеальну частку та,
відповідно, не порушує права інших
співвласників квартири, що є підставою
звернення позивача з даним позовом до
суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, додатково пояснив, що між ним та
відповідачами, як співвласниками
спірної квартири, у добровільному
порядку визначено порядок
користування житловим приміщенням,
відповідно до якого, він з 1988 року
займає ізольовану кімнату площею
12,5кв.м., в якій періодично також
проживають члени його сім'ї - дружина,
яка зареєстрована за іншою адресою, та
їх син 2011 року народження, який до
теперішнього часу ніде не
зареєстрований, трьома іншими
кімнатами користуються відповідачі.
Однак, позивач вважає за необхідне
встановити такий порядок користування
квартирою на підставі рішення суду, з
метою подальшої реєстрації в його
кімнаті неповнолітнього сина та
постановлення його та членів його сім'ї
на квартирний облік.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з викладених у позові
підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги визнала в повному
обсязі та пояснила, що крім неї в
квартирі постійно проживають сторони
по справі, зять та син відповідача
ОСОБА_4, періодично - невістка та син
позивача. Порядок користування
квартирою визначено між сторонами у
добровільному порядку, з приводу
проживання позивача в кімнаті площею
12,5кв.м. суперечностей ніколи не було.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
визнали в повному обсязі та пояснили, з
приводу порядку користування
квартирою в сім'ї конфліктів не буває.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Відповідно до частини першої ст. 356
Цивільного кодексу України, власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитись
про порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю (ст. 358 ЦК України).

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 30.12.2000 року, виданого Дніпровською
районною державною адміністрацією м.
Києва, квартира АДРЕСА_1, зареєстрована
бюро техінвентаризації на праві
спільної власності у реєстрову книгу
за № 3248 від 21.12.2000 року, належить на
праві приватної спільної часткової
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4 в рівних долях. (а.с. 7)

ОСОБА_4 після одруження 31.08.2002 року
змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 25).

Згідно даних технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, остання розташовано
на 6-му поверсі 16-типоверхового будинку,
складається з 4-х кімнат, жилою площею
53,4кв.м., у тому числі: 1-а кімната -
11,5кв.м., 2-а кімната 11,5кв.м., 3-тя кімната -
17,9кв.м., 4-а кімната - 12,5кв.м.; кухні
площею - 8,5кв.м., ванної кімнати - 2,6кв.м.,
вбиральні - 1,0кв.м., коридору - 13,4кв.м.
Квартира обладнана лоджією 17,75кв.м.
Загальна площа квартири 78,9кв.м. (а.с. 6)

За даними довідки Форми № 3, виданої
Житловою ремонтно-експлуатаційною
організацією № 411 від 16.07.2014 року № 839, в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1, 1974 року народження; ОСОБА_2, 1952
року народження, ОСОБА_3, 1952 року
народження; ОСОБА_4, 1980 року народження;
ОСОБА_7, 2009 року народження. (а.с. 10)

Згідно положень статті 150 Житлового
кодексу України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатись цією власністю на
свій розсуд: проживати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Як роз'яснено в п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» від
22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12.04.1985
року № 2, в силу ст. 104 Житлового кодексу
України суд вправі задовольнити вимоги
члена сім'ї наймача про поділ жилого
приміщення, якщо жилу площу, що
припадає на нього (або з урахуванням
укладеної угоди про порядок
користування жилим приміщенням), може
бути виділено у вигляді ізольованого
приміщення, яке складається з однієї
або кількох кімнат, розмір якого не
менше встановленого для надання одній
особі.

При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

Такими, що потребують поліпшення
житлових умов визнаються, серед іншого,
громадяни: забезпечені жилою площею
нижче за рівень, що визначається в
порядку, встановлюваному Радою
Міністрів Української РСР і
Українською республіканською радою
професійних спілок. Норма жилої площі в
Українській РСР встановлюється в
розмірі 13,65 квадратного метру на одну
особу. (п. 1 ч. 1 ст. 34, ст. 47 Житлового
кодексу України)

Відповідно до постанови Президії
Київської Міськради Профспілок
Виконавчого комітету Київської
міської Ради народних депутатів від
30.04.1991 року № 234 «Про внесення змін та
доповнень до постанови виконкому
міськради і президії міськради
профспілок від 15.07.1985 року № 582 «Про
порядок застосування у м. Києві Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов і надання їм
житлових приміщень в Українській РСР»
(далі - Постанова), встановлено, що жилі
приміщення у м. Києві надаються
громадянам у межах 13,65кв.м жилої площі,
але не більше однієї кімнати на одну
особу і не менш, як 9,0кв.м жилої площі.

Згідно Постанови, дозволено виконкомам
районних Рад народних депутатів,
підприємствам, організаціям та
установам, які мають житловий фонд і
ведуть житлове будівництво, або беруть
пайову участь у житловому будівництві,
зараховувати на квартирний облік
громадян, які, серед іншого, постійно
прописані та мешкають у гуртожитках
або забезпечені житлом менше 7,5 кв.м. та
досягли вісімнадцятирічного віку.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач просить встановити порядок
користування житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виділення у користування позивачу
ОСОБА_1 ізольованої житлової кімнати на
технічному плані № 8 площею 12,5кв.м., та
виділення у користування ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 житлових кімнат на
технічному плані № 5 площею 11,5кв.м., № 6
площею 11,5 кв.м, № 7 площею 17,9 кв.м., кухню,
ванну кімнату, вбиральню, коридор
позивач просить залишити в загальному
користуванні сторін, вказуючи на те, що
між сторонами спірних правовідносин,
які є співвласниками квартири, не
досягнуто згоди з приводу порядку
користування житловим приміщенням,
тому порушене право підлягає захисту в
судовому порядку.

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного
процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного процесуального кодексу
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, аналізуючи наявні в
матеріалах справи докази, приймаючи до
уваги пояснення сторін, керуючись
положеннями діючого законодавства
України, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача щодо визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1
оскільки в судовому засіданні
сторонами одноголосно підтверджено
факт добровільної домовленості між
ними, як співвласниками квартири, про
порядок володіння та користування
спірною квартирою, що відповідає
вимогам позивача, та, відповідно,
свідчить про відсутність спору в
розрізі досліджуваних правовідносин.

Крім того, при ухваленні даного
рішення, судом ураховано, що
запропонований позивачем порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 є
таким, що порушує права та законні
інтереси інших співвласників житла,
якими є відповідачі по справі,
призводить до штучного погіршення
житлових умов співвласників квартири,
що викличе необхідність постановки
останніх на квартирний облік, та при
виділенні відповідачам, окрім двох
ізольованих кімнат площею по 11,5кв.м.
кожної, також і кімнати площею 17,9кв.м.,
яка пов'язана з іншою кімнатою жилою
площею 11,5кв.м. спільним входом, тобто є
прохідною, ущемляються житлові права
відповідачів, оскільки такий порядок
користування житловими кімнатами
унеможливить окреме проживання
відповідачів у цій кімнаті, що також є
підставою для відмови у задоволенні
позову, попри визнання відповідачами
останнього, яке не прийнято судом та
розцінено як таке, що порушує житлові
права та законні інтереси
співвласників спірної квартири.

Крім того, з пояснень позивача
вбачається, що його син ніде не
зареєстрований, позивач має намір
зареєструвати дитину в квартирі вже
після визначення судом порядку
користування квартирою, тобто саме в
кімнаті площею 12,5кв.м. з метою
постановлення на квартирний облік.
Таким чином, в разі реєстрації позивача
з дитиною в кімнаті площею 12,5кв.м. на
кожного з них буде припадати по 6,25кв.м.,
що також призведе до штучного
погіршення житлових умов позивача і
викличе необхідність постановки його
на облік, як такого, що потребує
поліпшення житлових умов.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням є безпідставним та таким,
що не підлягає до задоволення в повному
обсязі.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що
за комунальні послуги сплачують лише
вона та її чоловік ОСОБА_2 не
заслуговують на увагу в розрізі
підстав даного позову, викладених у
позовній заяві, тим більше, що
відповідно до ч. 1 ст. 360 Цивільного
кодексу України, співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
відносить судові витрати по сплаті
судового збору за рахунок позивача у
сплаченому при подачі позову розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47
Конституції України, ст.ст. 15, 356, 358
Цивільного кодексу України, ст.ст. 47, 150
Житлового кодексу України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12.04.1985 року № 2, Постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
від 22.12.1995 року № 20, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 15, 57-60,
88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням - квартирою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі через Дніпровський районний суд
м. Києва апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення. Якщо
особа яка оскаржує рішення не була
присутня у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, скарга
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя