Справа № 361/6952/14-ц
Провадження № 2/361/2665/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Ярмоленко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі та гідності,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі та гідності.

Позивач зазначав, що у березні 2014 року, при ознайомленні з матеріалами цивільної справи, в томі №1, він знайшов інформацію, яка по характеру є недостовірним фактичним твердженням та порушує його право на повагу честі та гідності.

Дана інформація була поширена про його особу лікарю ОСОБА_4, у Вищу медичну інстанцію республіканський психоневрологічний центр МОЗ України Броварськими лікарями з ЦРЛ м. Бровари ОСОБА_3, та ОСОБА_2, оскільки на листі стоїть саме їх підпис.

Лікар ОСОБА_5, надіслав лист №381 від 12.07.11 р. головному лікарю ОСОБА_3 та просив надіслати виписку з медичної карти амбулаторного хворого.

21.07.2011 року вх. № 966 лист прийшов у Броварську ЦРЛ.

27.07.2011 року ОСОБА_2, разом із ОСОБА_3 підготували відповідь на запит та надіслали на адресу РПКЦ МОЗ України - ОСОБА_4.

В першому та сьомому абзацах спірного листа, позивач виявив інформацію, яка не відповідає дійсності, оскільки носить фактичні недостовірні відомості про його особу, а саме: перший абзац - «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати)».

Сьомий абзац - «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. ОСОБА_1 протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися».

Позивач повідомив, що в 2010 році, і в 2012 році, і 2013 році, жодних судових справ пов'язаних зі спором з приводу аліментів взагалі не було.

ОСОБА_2 та його колега ОСОБА_3 приховували інформацію, викладену в листі адресованому лікарю ОСОБА_5, мотивуючи відмову в наданні інформації ст. 26 Закону України про психіатричну допомогу.

Позивач написав заяву на ім'я заступника директора Департаменту охорони здоров'я і лікаря ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 277 ЦК України, якщо недостовірна інформація міститься у документі який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Даний спірний лист знаходиться в Республіканському психоневрологічному консультативному центрі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила не доведе протилежного.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий самий спосіб у який вона була поширена.

Статтею 6 Закону України про охорону здоров'я передбачено: п.е). кожен громадянин України має право на охорону здоров'я що передбачає: достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я, п.ї). оскарження неправомірних рішень дій працівників закладів та органів охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 47 Закону України про інформацію, відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи які винні у вчиненні таких правопорушень: надання інформації, що не відповідає дійсності, несвоєчасне надання інформації, навмисне приховування інформації.

Відповідно до ст. 10 Закону України про доступ до публічної інформації, кожна особа має право: п.1 ч.1 - знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків встановлених законом, ч.3 п. 4 - виправляти неточне та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Начальник Броварської міліції ОСОБА_6 зі своїм підлеглим ОСОБА_7 порушили чинне законодавство і надали інформацію про приватне життя позивача лікарю психіатру ОСОБА_2, який використав дану інформацію не на користь людини.

Стосовно незаконних дій начальника Броварської міліції позивачем було подано скаргу до МВС України, за адресою: м. Київ, вул. Богомольця, 10 на ім'я Міністра Внутрішніх Справ Авакова.

Дану заяву було уважно перевірено та проведено відповідну перевірку з приводу фактів викладених у письмовому зверненні і, як результат перевіркою встановлено: що ОСОБА_6, разом з підлеглим ОСОБА_7 порушили вимоги закону при наданні інформації на запит.

Стосовно дій ОСОБА_2, який розповсюдив недостовірну по характеру інформацію лікарю ОСОБА_5 у відповіді на запит, то було подано відповідну заяву до Міністра МОЗ України.

Дана вища інстанція направила заяву на ретельну перевірку до Департаменту охорони здоров'я і перевіркою обставин займався заступник ОСОБА_8.

Інформація, під час перевірки викладених позивачем фактів у заяві, знайшла своє підтвердження і визнана у відповіді недостовірною, оскільки лікар ОСОБА_9, не мав права виходити за межі записів амбулаторної картки хворого.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати факт поширення недостовірної інформації відповідачами у складеному ними листі від 27.07.2011 р. у відповідь на запит №381 від 12.07.2011 p. лікарю - консультанту ОСОБА_4, який працює в РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, а саме: у першому та сьомому абзацах: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів спланувати)»; «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. ОСОБА_1 протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися»;

визнати перший та сьомий абзаци у спірному листі недостовірними фактичними відомостями, як такими що не відповідають дійсності і порушують право позивача на повагу честі та гідності фізичної особи;

зобов'язати відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_3 відкликати складений ними лист стосовно пацієнта ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, від 27.07.2011 р. у відповідь на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря ОСОБА_4 з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 103 А;

стягнути із відповідача ОСОБА_9 судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що інформація, яка міститься у листі-відповіді від 27 липня 2011 року на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря ОСОБА_4 з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, а саме абзаци 1 та 7 не відповідають дійсності, порушують його права на захист честі та гідності. Наголошував на тому, щоб відповідачі надали суду підтвердження достовірності вказаної в листі інформації.

В судове засідання, яке було призначене на 22 грудня позивач не з'явився, зателефонував до суду о 09 год.45 хв. та просив розглядати справу у його відсутність.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, заперечував проти його задоволення та пояснив, що відповідно, до ст..11 ЗУ «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування наявності чи відсутності в особи психіатричного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи, крім того, дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров'я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації. Саме при наявності таких підстав, вказане звернення було зафіксовано до медичної документації, а саме до амбулаторної карти позивача ОСОБА_1.

Що стосується другої частини першого абзацу оспорюваного листа: «…як з'ясувалося згодом, для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати», то позивач сам повідомив цю інформацію лікарю в присутності медсестри під час наступних візитів до його кабінету.

Відносно абзацу сьомого, а саме: «..із отриманої додаткової інформації із міліції, стало відомо, що громадянин ОСОБА_1 протягом останніх 2-3 років пише багато численні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися» - то ця інформація також не є недостовірною, так як вона взята під час усного спілкування з працівниками міліції. Крім того, на запит лікаря-психіатра, працівниками міліції було надано інформацію у письмовій формі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року встановлено, що недостовірною є інформація, викладена у листі до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 14 березня 2011 року, в редакції: «За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками», а позивач в своїх позовних вимогах просить встановити факт поширення недостовірної інформації в листі адресованого до РПКЦ МОЗ України ОСОБА_4 за підписом відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в редакції: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати)» та «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. ОСОБА_1 протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися».

Отже, факт недостовірності інформації, викладеної у оспорюваному листі, в судовому порядку не встановлено, тому позовні вимоги про визнання факту поширення недостовірної інформації відповідачами у складеному ними листі від 27 липня 2011 року у відповідь на запит №381 від 12 липня 2011 року лікарю-консультанту ОСОБА_4 є незрозумілими та необґрунтованими.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач ОСОБА_2 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 позов не визнав, заперечував проти його задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У ч. 1 ст. 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на охорону здоров'я, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти викладення її в характеристиках, заявах, листах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У п. 18 цієї постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що згідно із положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом роз'яснень п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності

(на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом встановлено, що у відповідь на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря ОСОБА_4 з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, відповідач ОСОБА_2, за підписом головного лікаря Броварської ЦРЛ ОСОБА_3, 27 липня 2011 року направив лист відносно психічного стану позивача ОСОБА_1, в редакції: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати)» та «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. ОСОБА_1 протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися» (а.с.14,15).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року встановлено, що недостовірною є інформація, викладена у листі до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 14 березня 2011 року, в редакції: «За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками» (а.с.28-32).

Аналізуючи вищевказані листи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вони мають спільний об'єкт оцінювання - позивача ОСОБА_1 і тотожні висновки при встановлені йому діагнозу, а тому, відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені в рішенні суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Згідно наказу №310 від 18 жовтня 2013 року Броварської центральної районної лікарні «Про винесення дисциплінарного стягнення», лікарю-психіатру ОСОБА_2 за неналежне оформлення медичної документації хворого ОСОБА_1, оголошено догану (а.с.25).

Згідно листа заступника директора Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_8 №1-104-452/9 від 19 червня 2014 року, при вивченні медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1, не виявлено даних, які б давали право внесення до виписки інформації: «…як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати», «Із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що громадянин ОСОБА_1 протягом останніх2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися». Таким чином до виписки була внесена недостовірна інформація, яка не відповідає фактичним даним (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 не надав в судовому засіданні доказів достовірності та правдивості вказаної ним інформації в листі від 27 липня 2011 року у відповідь на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря ОСОБА_4 з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1.

За таких обставин суд приходить до правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також суд, керуючись ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн..

Керуючись ст.ст. 270, 277 ЦК України, Пленумом Верховного Суду України у п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", ст. ст. 57, 60, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати факт поширення недостовірної інформації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у складеному ними листі від 27 липня 2011 року у відповідь на запит №381 від 12 липня 2011 pоку лікарю - консультанту ОСОБА_4, який працює в РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, а саме: у першому абзаці: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29 листопада 2010 року, де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати)» та сьомому абзаці: «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що громадянин ОСОБА_1 протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися».

Визнати перший абзац: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29 листопада 2010 року, де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів спланувати)» та сьомий абзац: «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що громадянин ОСОБА_1 протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися» у листі від 27 липня 2011 року у відповідь на запит №381 від 12 липня 2011 pоку лікарю - консультанту ОСОБА_4, який працює в РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, недостовірними фактичними відомостями, як такими що не відповідають дійсності і порушують право ОСОБА_1 на повагу честі та гідності фізичної особи.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкликати складений ними лист стосовно пацієнта ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, від 27 липня 2011 року у відповідь на запит № 381 від 12 липня 2011 року від лікаря ОСОБА_4 з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 103 А.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп..

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до Апеляційного суду Київської області.

Суддя В. С. Сердинський