Справа № 225/5167/13-ц
Провадження № 2/225/44/2014

рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року Дзержинський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Геря О.Г., при секретарі Федорової В.Г., за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказала, що вона працювала у медичних закладах м. Дзержинська с 21.11.1974 року до 31.07.2013 року та має загальний трудовий стаж 38 років. З 01.11.1978 року вона працювала постійно медичною сестрою фізіотерапевтичної поліклініки. У звязку з численним реорганізаціями назва місця її роботи змінювалось, але місце її роботи залишалось попереднім медична сестра по фізіотерапії (інгаляції). З 12.01.2012 року позивач працювала на посаді сестри медичної по фізіотерапії (інгаляції) фізіотерапевтичного відділення амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 1 м. Дзержинська ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська. На протязі всього часу роботи позивач стягнень не мала, нагороджувалась грамотами та їй оголошувались подяки за бездоганну працю. 16.11.2011 року позивач проходила атестацію та наказом по охороні здоровя міської ради м. Горлівки від 16.11.2011 року № 228 їй присвоєно кваліфікаційна категорія за спеціальністю сестринська справа вища. Наказом № 513-к від 24.07.2013 року по ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська (п. 9) позивач була звільнена з роботи 31.07.2013 року у звязку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки у відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні штату робітників у звязку зі змінами в організації виробництва та праці переважне право на залишення на роботі надається робітникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. З фізіотерапевтичного відділення при скороченні штату на підставі організаційного наказу № 156-орг від 28.05.2013 року було звільнено декілька медичних сестер, в тому числі і позивач. Але на посадах медичних сестер залишились робітники з меншою кваліфікацією та з меншим непереривним стажем роботи медсестри, ніж у позивача, тому вважає своє звільнення незаконним. Іншої роботи в цьому ж закладі відповідачем їй запропоновано не було. Крім того, позивач вказала, що неправомірними діями відповідача їй було нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн., також просила суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в самому позові, додатково пояснивши, що своїми неправомірними діями відповідач порушив її право на працю, вказані дії відповідача призвели до порушення її налагодженого життєвого побуту, через звільнення вона має відмовляти собі в багатьох життєвих потребах. У зв'язку із неправомірними діями відповідача вона зазнала значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях.

Представник відповідача, що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, пояснивши при цьому, що при скороченні чисельності штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При однакових кваліфікаційних рівнях та продуктивністю, керівники підрозділів вибирають працівника, який залишається на роботі, враховуючи виконання додаткових відповідальних завдань або більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками. Позивач в своїй трудовій діяльності неодноразово виконувала свої трудові обовязки неналежним чином, відмовлялась від певної роботи, тобто порівняно з іншими працівниками фізкабінету, її ставлення до праці було гіршим.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона працює в ОСОБА_3 закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська на посаді завідуючої амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 1. Також пояснила, що відповідно до наказу Міністерства охорони України від 23.02.2012 року №129 «Про затвердження Примірних штатних нормативів центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги в ОСОБА_3 закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська проводилось скорочення штату. При виборі працівників, які підлягають звільненню згідно із вказаним наказом, комісія, що була створена, враховувала кваліфікацію і продуктивність праці, навантаження на кожну медичну сестру, обєм виконаної роботи. Також зазначила, що новим штатним нормативом не передбачена посада медичної сестри по фізіотерапії (інгаляції).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою інформаційно-аналітичного відділу Центральної міської лікарні м. Дзержинська. Також зазначила, що відповідно до наказу Міністерства охорони України від 23.02.2012 року № 129 «Про затвердження Примірних штатних нормативів центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги в ОСОБА_3 закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська проводилась реорганізація закладу. Згідно з вказаними нормативними актами окремого кабінету фізіотерапії - інгаляції не має. Відповідно до проведених у 2013 році хронометражів, було встановлено, що у вказаному кабінеті навантаження було низьким. Крім того, в «Центрі первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська була створена комісія по скороченню штату, проводились збори для затвердження працівників, які підлягають скороченню. В першу чергу залишали на роботі тих працівників - медсестер, які мають вищу категорію, непереривний стаж роботи, крім цього враховувалось навантаження в кабінеті, ставлення працівника до роботи та поведінка в колективі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що на даний момент працює медичною сестрою в ОСОБА_3 закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська, а до проведення скорочення штату працювала на посаді старшої медсестри. Також пояснила, що позивач є медичною сестрою вищої категорії, працювала в кабінеті фізіотерапії (інгаляції), за час роботи дисциплінарних стягнень не мала, нарікань та скарг від пацієнтів не було. Зазначила, що в кабінеті інгаляції навантажень не було, тому нею надавались додаткові обєми роботи в інших кабінетах, але позивач неодноразово відмовлялась виконувати доручення, про що повідомлялась завідуюча амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 1 ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працювала на посаді медсестри в ОСОБА_3 закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська з 1973 року по 2013 рік. Працювали разом із позивачем з 1978 року. Також вказала, що позивач за час роботи проявила себе як кваліфікований спеціаліст, відвідувала курси підвищення кваліфікації, нагороджувалась грамотами, їй виносились подяки, від пацієнтів нарікань не було, до дисциплінарної відповідальності позивач не притягувалась.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працювала у ОСОБА_3 закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська медичною сестрою до скорочення штату. Надала суду пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_7

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 10 і статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 01.11.1978 року позивач працювала медичною сестрою фізіотерапевтичної лікарні. З 12.01.2012 року позивач працювала на посаді медсестри з фізіотерапії (інгаляції) фізіотерапевтичного відділення амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 1 ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська.

З метою приведення штатного розпису ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська у відповідність до наказу Міністерства охорони України від 23.02.2012 року № 129 «Про затвердження Примірних штатних нормативів центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» адміністрацією закладу були проведені дії щодо скорочення штатів.

Судом також встановлено, що 29.05.2013 року позивач була попереджена про її наступне звільнення з 31.07.2013 року.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом встановлено, що позивач має вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю сестринська справа, що підтверджено наказом відділу охорони здоровя Горлівської міської ради від 16.11.2011 року. Отже, матеріалами справи досить повно встановлено та підтверджено поясненнями представника відповідача, що на час звільнення позивача ОСОБА_3 заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Дзержинська» був позбавлений можливості запропонувати позивачу роботу за відповідною професією чи спеціальністю.

Згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ст.40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету від 23.07.2013 року № 7/1 Первинної профспілкової організації ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Дзержинська», на якому була присутня і позивач, профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу № 513-к від 24.07.2013 року ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська ОСОБА_1 31.07.2014 року було звільнено у звязку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги.

Таким чином, судом встановлено, що у ОСОБА_3 закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська дійсно відбулося скорочення чисельності штату працівників, а доказів тому, що відповідачем було формально створене скорочення штату працівників на підприємстві, позивачем суду не надано.

Також суд вважає твердження позивача про її звільнення з порушенням вимог частин 1 і 2 ст.42 КЗпП України необґрунтованим.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами) розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

З урахуванням викладених обставин, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення її на роботі на посаді сестри медичної по фізіотерапії амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 1 ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні цих вимог позову, то не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги безпосередньо пов'язані з попередніми.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що згідно із ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, обов'язок власника або уповноваженого ним органа по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя є наслідками порушення законних прав працівника.

У зв'язку з тим, що судом було встановлено, що відповідачем не були порушені законні права та інтереси позивача при звільненні, у задоволенні позову в частині відшкодування відповідачем моральної шкоди належить також відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 15, 60, 88, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Дзержинська про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Дзержинський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: