Провадження 2/201/3226/2014
23 грудня 2014 року Жовтневий районний
суд
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі - Ляховій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -
14 жовтня 2014 року ПАТ «ІМЕКСБАНК»
звернувся до Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з вищезазначеним
позовом, в якому просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№ 999-00049756/1, від 24 квітня 2013 року у сумі
витрати у розмірі 418,84 гривень. В
обґрунтування своїх позовних вимог
представник позивача послався на те, що
24 квітня 2013 року ПАТ «ІМЕКСБАНК» уклало
договір № 999-00049756/1 з ОСОБА_1 про надання
кредиту, на підставі якого банком
наданий позичальникові овердрафт за
допомогою платіжної картки Visa Electron, з
максимальною сумою заборгованості
річних від суми заборгованості, та з
встановленням дати остаточного
повернення овердрафту до 23 квітня 2015
року. Також 24 квітня 2013 року між банком
та позичальником укладений договір №
999-00049756 про відкриття та обслуговування
поточного рахунку, операції за яким
можуть здійснюватися з використанням
спеціальних платіжних засобів з
видачею платіжної картки VISA для
фізичної особи. Відповідно п. 1.1.
договору кредиту, банк зобов'язується
надати для власних потреб позичальника
за допомогою платіжної картки Visa Electron у
готівковій чи безготівковій формі
шляхом сплати з поточного рахунку №
999-00049756 коштів понад кредитовий залишок
коштів на рахунку, в межах
встановленого строку та ліміту
овердрафту. Також договором кредиту
передбачено отримання кредиту
позичальником самостійно за допомогою
платіжної картки у готівковій чи
безготівковій формі. Банк свої
зобов'язання за договором кредиту щодо
видачі кредиту виконав в повному
обсязі, що підтверджується виписками з
особового рахунку № 999-00049756 за період з
24 квітня 2013 року по 19 вересня 2014 року.
Згідно п. 3.3.5 договору кредиту,
позичальник зобов'язаний повернути в
повному обсязі овердрафт з
нарахованими процентами за фактичний
час його використання, штрафними
санкціями у терміни, визначені
договором. В п. 2.6 договору кредиту
встановлено, що сплата відсотків
позичальником здійснюється щомісячно
за фактичний термін користування
кредитом не пізніше 24 числа, починаючи
з 24 травня 2013 року, а також в день
повернення заборгованості за кредитом
в повній сумі. Позичальник зобов'язаний
сплачувати щомісячно комісію за
розрахункове обслуговування поточного
рахунку. Однак, вищевказані умови
договору кредиту щодо своєчасного
погашення основної заборгованості за
кредитом згідно встановленого графіку,
відсотків та комісії позичальником не
виплачуються. На протязі періоду
кредитування, відповідач порушує умови
договору кредиту щодо сплати основної
заборгованості, нарахованих відсотків
та комісії. Таким чином, станом на 19.09.2014
року, заборгованість боржника за
заборгованість за кредитом; 3141,03
гривень - заборгованість по сплаті
відсотків; 4561,85 гривень - комісія за
розрахункове обслуговування поточного
рахунку; 5200,00 гривень - штраф. У зв'язку з
чим позивач і звернувся до суду з даним
позовом про примусове стягнення
вказаної суми заборгованості з
відповідача в судовому порядку.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. В прохальній частині
позовної заяви позивач позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити, а також просив суд
розглянути справу за відсутності
представника позивача, проти заочного
розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, явку свого
уповноваженого представника до суду не
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення
порушення строків розгляду справи,
передбачених ст. 157 ЦПК України, з
урахуванням згоди позивача, вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та вирішити справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 24 квітня 2013 року
між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 був
укладений договір № 999-00049756 про надання
кредиту, на підставі якого банком був
наданий позичальникові овердрафт за
допомогою платіжної картки Visa Electron, з
максимальною сумою заборгованості
50000,00 гривень, зі сплатою 19 відсотків
річних від суми заборгованості, та з
встановленням дати остаточного
повернення овердрафту до 23 квітня 2015
року.

24 квітня 2013 року між банком та
позичальником укладений договір №
999-00049756 про відкриття та обслуговування
поточного рахунку, операції за яким
можуть здійснюватися з використанням
спеціальних платіжних засобів з
видачею платіжної картки VISA для
фізичної особи.

В матеріалах цивільної справи
міститься лист-претензія ПАТ
«ІМЕКСБАНК» вих. №5698 від 11 липня 2013
року до ОСОБА_1 з вимогою погасити
заборгованість в повній сумі, яка
відправлена поштою про що свідчить
повідомлення поштового відправлення.
Однак, зазначені вимоги щодо погашення
простроченої заборгованості в
добровільному порядку залишились
відповідачем без уваги та задоволення.

Відповідно до розрахунку
заборгованості фізичної особи ОСОБА_1
по кредитному договору № 999-00049756/1 від 24
квітня 2013 року станом на 19 вересня 2014
року у відповідача утворилась
заборгованість, у розмірі 41884,37 гривень,
у тому числі 28981,49 гривень -
заборгованість за кредитом; 3141,03
гривень - заборгованість по сплаті
відсотків; 4561,85 гривень - комісія за
розрахункове обслуговування поточного
рахунку; 5200,00 гривень - штраф.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище кредитного договору, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України,
за кредитним договором, який
укладається в письмовій формі, банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язана надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, при вирішенні спорів про
дострокове повернення кредиту суд має
враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК
і виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК
право кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм
судового захисту цивільних прав та
інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про доведеність
та обґрунтованість позовних вимог ПАТ
«ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене,
зважаючи на те, що відповідач має
заборгованість перед позивачем за
кредитним договором № 999-00049756/1, від 24
квітня 2013 року, розмір заборгованості
якої станом на 19 вересня 2014 року
становить у сумі 41884,37 гривень, що
відповідає сумі заявлених позовних
вимог, зважаючи на приписи ст. 11 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Статтею
58 ЦПК України закріплено, що належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Тобто, процесуальними нормами
встановлено як право на участь у
доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, своїм правом на участь у
судовому розгляді справи не
скористався, про день, час та місце
розгляду якої був повідомлений
належним чином, заперечення на позовну
заяву суду не надав, також не надав
жодних доказів на підтвердження
погашення заборгованості за кредитним
договором, на спростування розміру
грошового зобов'язання на загальну
суму 41884,37 гривень.

Отже, вирішуючи питання щодо позовних
вимог позивача за кредитним договором
№ 999-00049756/1 від 24 квітня 2013 року,
приймаючи до уваги, що в судовому
засіданні знайшов підтвердження факт
укладення між позивачем та
відповідачем даного договору із
дотримання вимог діючого
законодавства, а також встановлено
невиконання відповідачем, на відміну
від позивача, своїх зобов'язань за
даним договором, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі (в межах
заявлених позовних вимог з дотриманням
принципу диспозитивності та у
відповідності до ст. 11 ЦПК України), що
відповідає сумі заявлених вимог, яка
становить - 41884,37 гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача, понесені останнім при
зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 418,84
гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615,
625, 1048 - 1050, 1054 - 1055 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209,
212-215, 223 - 233 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, - задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь Публічного
акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»
(р/р № 9021, МФО 328384, )
заборгованість по кредитному договору
№ 999-00049756/1 від 24 квітня 2013 року в сумі
41884,37 гривень, яка складається з:
заборгованості за кредитом - 28981,49
гривень, заборгованість по сплаті
відсотків - 3141,03 гривень,
заборгованість за комісією - 4561,85
гривень, штраф - 5200,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ІМЕКСБАНК» судовий збір у розмірі 418,84
гривень.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку передбаченому ст. ст. 223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя : А.В.
Брага