Справа № 456/4510/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/4119/14 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Тропак О.В.

Секретар: Гацій І.І.

З участю відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб: ОСОБА_7, Дідушицької сільської ради Стрийського району, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням і виселення без надання іншого жилого приміщення та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково. Зобов"язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позову. Стверджує, що судом вірно встановлено, що будинок належить на праві власності третій особі у справі ОСОБА_7, однак суд не застосував норми матеріального права, які необхідно було застосувати в даній справі. На думку апелянта, суд мав керуватися ст.ст.64,65 ЖК УРСР, в яких передбачено право на користування житловим приміщенням членів сім"ї наймача. Оскільки відповідачі не є членами сім"ї третьої особи та мають інше місце реєстрації, а відтак не могли бути поселенні у спірний будинок. Зазначає, що ст.65 ЖК УРСР передбачено право основного наймача вселити в жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб лише за письмовою згодою усіх членів сім"ї, які проживають разом з ним. Стверджує, що вона як член сім"ї наймача не давала згоду на вселення відповідачів до спірного будинку, а тому необхідно вважати, що такі вселилися самовільно. Враховуючи дані обставини вважає, що відповідачі повинні бути виселені з самовільно зайнятого жилого приміщення на підставі ст.116 ЖК України. Просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким виселити ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 з житлового приміщення в АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які заперечили доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.ст. 10, 60 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до довідки Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 1147 від 06.08.2013 року ОСОБА_4 зареєстрована АДРЕСА_1 ( а.с.6).

Довідкою Дідушицької сільської Ради Стрийського району Львівської області №1148 від 06.08.2013 року зазначено, що в склад сім"ї ОСОБА_4 входять такі особи: мати ОСОБА_7, шваґер ОСОБА_8 та племінник ОСОБА_9 ( а.с.6).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.12.2013 року у справі № 456/4816/13ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення з підстав передбачених ст.116 ЖК України.

Вищезазначеним рішенням підтверджено, що позивачка зареєстрована у будинку по АДРЕСА_2 на законних підставах, іншого житла у неї немає.

З 2002 року ОСОБА_4 проживає у спірному будинку періодично на час відпустки, оскільки працює за кордоном.

Спірний будинок відноситься до суспільної групи - колгоспний двір, власником та головою двору станом на 15.04.1991 року була ОСОБА_7

Задовольняючи частково позовні вимоги суд прийшов до вірного висновку та встановив, що законним власником житлового будинку є ОСОБА_7

Відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вселилися в будинок як члени сім"ї власника будинку ОСОБА_7 за згодою останньої і проживають в ньому без реєстрації.

Позивачка ОСОБА_4 зареєстрована в цьому будинку з 2002 року за згодою матері ОСОБА_7 та інших зареєстрованих осіб (ОСОБА_8 та ОСОБА_9) які в будинку не проживають. Позивачка іншого житла немає, працює за кордоном, на час відпустки проживає по місцю реєстрації.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині позовних вимог суд прийшов до вірного висновку, що позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх вимог щодо виселення ОСОБА_2, її сина ОСОБА_6 та невістки ОСОБА_5 на підставі ст.116 ЖК України.

Доводи апелянта про те, що позивачкою ОСОБА_4 як членом сім"ї не надавалася згода на вселення у спірний житловий будинок ОСОБА_2 та її сина і невістки, які проживають без реєстрації суперечить вимогам ст. 383 ЦК України, де зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Враховуючи те, що власником житлового будинку є одноосібно третя особа ОСОБА_7 як бувший член колгоспного двору та його голова станом на 15.04.1991 року, відтак право на поселення в житло інших осіб зберігається за останньою.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в і д х и л и т и .

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.В.Тропак