23.04.2014
УХВАЛА

Іменем України

23 квітня 2014 року Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н.

за участю: секретаря - Гутарєвої В.С.

представника позивача - ОСОБА_1 представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с.м.т. Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фермерського господарства «Усадьба Крапивницького» про усунення перешкод в отриманні правовстановлюючих документів на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області суду з вищевказаною позовною заявою.

В судовому засіданні ,представником позивача заявлено клопотання про забезпечення позовних вимог ОСОБА_3, шляхом заборони проводити фермерському господарству «Усадьба Крапивницького» будь які сільськогосподарські роботи на ділянці №204, розташованої на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області , які відносяться до земель реферованого акціонерного товариства, колгоспу «Дружба».

Представник відповідача заперечував проти клопотання , вважав , що підстав для забезпечення позовних вимог немає.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню

Відповідно до ст. 152 ЦПК України передбачено один із видів забезпечення позову, це накладення арешту на майно, а згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачка в заяві про забезпечення позову вказує ,що ФГ «Усадьба Кропивницького» не бажає передати їй належну земельну ділянку , будь яких доказів, що ця ділянка використовується саме зазначеним підприємством , матеріали справи не містять. В тому числі не надано доказів того, що невжиття заходів по забезпеченню позову, може призвести до ускладнення виконання рішення суду, не надала підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не надала достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивачку на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 ,суд -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: