Справа № 1311/2141/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2014 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

головуючого судді Самсіна М.Л.

при секретарі Лазаревої Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам"янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просять постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики і врахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 78901 грн. та три відсотки річних від вище вказаної суми, а саме :5694,37 грн., а всього 84595,37 грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.07.2009 р. відповідач позичила у нього 70400 грн., які зобов»язалась повернути до 03.08.2010 року, згідно укладеного договору. Відповідач добровільно позику не повернула, на вимогу про повернення коштів не реагує та відмовляється сплачувати заборгованість.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив такий задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд за згодою позивача, ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі відповідача, яка, будучи належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, до суду не прибула, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 31.07.2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого, відповідач отримала від позивача 70400 грн., які зобов»язалася повернути до 3 серпня 2010 року.

У передбачений договором строк відповідач коштів не повернула, на звернення позивача щодо повернення коштів не реагує, уникає зустрічі та виконання взятих на себе зобов'язань, у тому числі і шляхом неявки в судове засідання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, за предметом, строком, способом та іншими елементами.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та відповідний розмір процентів, що встановлений договором.

Суд приймає розрахунки позивача, відповідно до яких: борг за договором позики із врахуванням встановленого індексу інфляції становить 78901 грн. на три відсотки річних за прострочення виконання зобов"язання 5694,37 грн.

Як вбачається із правової позиції ВСУ України висловленій у Постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Враховуючи вищенаведені обставини, зважаючи, що строк дії договору позики, укладений між сторонами у справі закінчився, проте відповідач в порушення умов договору не повернула суму позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають задоволенню.

Судові витрати стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.625, 1046 - 1050 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 78901 /сімдесят вісім тисяч дев"ятсот одну/ гривню та три відсотки річних від вищевказаної суми, а саме: 5694/п"ять тисяч шістсот дев"яносто чотири гривні/ гривень 37 коп., а всього 84595 /вісімдесят чотири тисячі п"ятсот дев"яносто п"ять/ гривень 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в сумі 846/вісімсот сорок шість/ гривень.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал рішення