АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. №22ц-774/1422/2014 Голов.1-ї ОСОБА_1.
Категорія 33 Доповідач Колодяжна Н.Є.
Іменем України
13 лютого 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді- Колодяжної Н.Є.
суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.
при секретарі - Гасановій С.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС в Дніпропетровській області, Прокуратури м.Дніпропетровськ - про відшкодування моральної шкоди, завданої діями правоохоронних органів, -
В апеляційних скаргах Державна казначейська служба України та Дніпропетровське міське управління ГУМВС в Дніпропетровській області просять скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 9 грудня 2013р., яким частково задоволено позов,- посилаючись на неповне з*ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам, порушення норм матеріального права.
Апеляційний суд вважає рішення законним, таким, що повинне бути залишеним без змін з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 14.09.2001, 10.09.2003. року СУ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області по заявам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відносно ОСОБА_2 були порушені три кримінальні справи за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, які обєднані в одне провадження.
25.03.2002., 27.06.2002. ОСОБА_2 обирались запобіжні заходи у вигляді підписки про невиїзд.
10.09.2003. позивачка була затримана в порядку ст. 115 КПК України на дві доби, а
12.09.2003. знову обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
28.12.2006 року постановою слідчого СВ Жовтневого РВ кримінальна справа № 63032245 відносно ОСОБА_2 в частині шахрайства відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була закрита на підставі ст. 213 п. 2 КПК України у звязку з недоведеністю вини.
13.10.2008 року постановою заступника начальника СВ Жовтневого РВ кримінальна справа була закрита і в частині шахрайства відносно ОСОБА_6 на підставі ст. 6 п. 2, ст. 213 КПК України за відсутністю ознак злочину.
Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2 була піддана кримінальному переслідуванню на протязі 84 місяців та 29 днів, під час якого затримувалася в порядку ст.115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, притягалася в якості обвинуваченого по кримінальній справі, відносно неї обиралась міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.
Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.
Статею1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Згідно ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п.2 ч.1 цієї статті.
Відповідно до п.5 ст.3 у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, окрім іншого моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
З врахуванням зазначеного, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що незаконними діями органів досудового слідства було порушено право позивачки на свободу та особисту недоторканість, закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнала позивачка в зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під підпискою про невиїзд, пов'язаними з цими обмеженнями в її житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушені і розриві деяких її соціальних зв'язків, в пригніченому стані, а тому позивачка у відповідності до зазначених вище положень ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» набула право на відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір шкоди, суд 1-ї інстанції вірно керувався ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 року (на день розгляду справи) встановлений в сумі 1147 грн., а також ч.1 ст.4 зазначеного Закону, якою відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1,3,4 і 5 ст.3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Крім того, враховував п.п.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011., п.п.1 п.41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, правилами яких визначено, що Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів.
На підставі встановленого та наведених норм закону суд зробив правильний висновок, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню та на її користь слід стягнути моральну шкоду в сумі 103489,40 грн., зробивши при цьому детальний вірний розрахунок, який сам по собі відповідачами не оспорюється.
В задоволені решти позовних вимог, зокрема позовних вимог до Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, прокуратури м. Дніпропетровськ та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області суд відмовив у зв'язку з тим, що зазначені особи не являються належними відповідачами, оскільки відповідно до п. 5 Положення про Державну Казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 саме Державна Казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Доводи апеляційних скарг про відсутність доказів незаконного засудження, притягнення в якості обвинуваченої, незаконного взяття під варту, а також твердження про виникнення права на відшкодування шкоди лише при встановленні незаконності дій посадових осіб, - є такими, що протирічать матеріалам справи, вірно встановленим обставинам та вимогам Закону. Посилання на незазначення позивачкою обставин, які б вказували на неправомірність порушення кримінальних справ та вчинення під час розслідування не передбачених законом дій, - не можуть впливати на законність судового рішення, оскільки судом встановлені обставини, а саме: відсутність події злочину, відсутність у діянні складу злочину, які за законом дають підстави для відшкодування завданої шкоди.
Доводи скарги про порушення судом вимог ст.257 ЦК щодо строку позовної давності - протирічить правилам ст.268 ЦК, згідно якої - позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав.
Під час розгляду справи судом були повно, всебічно з*ясовані всі обставини та вірно застосовані норми матеріального права. Підстав для скасування рішення не встановлено.
Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд -
Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Дніпропетровського міського управління ГУМВС в Дніпропетровській області відхилити.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 9 грудня 2013р. - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку у 20-денний строк.

С У Д Д І