АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРКОРН на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 22 травня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРКОРН (третя особа: ОСОБА_3) про стягнення заробітної плати, матеріальної та моральної шкоди, зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь 23799грн.60коп. середньої заробітної плати за затримку розрахунку за період з 16.05.2012р. по 19.10.2012р., на відшкодування матеріальної шкоди: 377грн.25коп. утриманої з неї при примусовому виконанні судового рішення комісійної винагороди, 596грн.57коп. майбутніх витрат на комісійну винагороду, 10479грн.79коп. не донарахованої допомоги з безробіття та допомоги у період професійного навчання; 15000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок затримки розрахунку, 10000грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням порядку розгляду її звернення, а також просила зобовязати відповідача надати органу Пенсійного фонду України коригуючи звіти, сплатити єдиний соціальний внесок, надати довідку про середню заробітну плату. Пізніше ОСОБА_2 доповнила позов вимогами про стягнення з відповідача 1019грн.97коп. компенсації втрати частини заробітної плати за період з січня 2007 року по грудень 2010 року та просила залишити без розгляду її вимоги в частині щодо зобовязання відповідача надати органу Пенсійного фонду України коригуючи звіти, сплатити єдиний соціальний внесок, надати довідку про середню заробітну плату.

Рішенням Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ від 22.05.2013р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та на її користь з ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН стягнуто 14063грн.40коп. за затримку розрахунку за період з 16.05.2012р. по 17.08.2012р. та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди, а у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вимоги, якими ОСОБА_2 просила зобовязати відповідача надати органу Пенсійного фонду України коригуючи звіти, сплатити єдиний соціальний внесок, надати довідку про середню заробітну плату залишено судом без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньої заробітної плати за період з 16.05.2012р. по 17.08.2012р. та морального відшкодування та скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Просила задовольнити вказані її вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН просило скасувати вказане судове рішення в частині задоволення позову, посилаючись на його не відповідність вимогам закону у цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню в частині відмови у позові про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та зміні в частині розміру морального відшкодування за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 працювала у ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН з 6.01.2006р. по 8.02.2011р. (а.с.20 т.1). Рішенням Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ від 13.10.2011р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення не донарахованих сум вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та ін. (а.с.21-23 т.1). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2012р. вказане рішення скасовано в частині відмови у стягненні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, не донарахованих сум вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, заробітної плати, відшкодування моральної шкоди. Ухвалено стягнути з ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН на користь ОСОБА_2 37724грн.83коп., у тому числі, 2016грн.66коп. премії за травень 2010 року, 2890грн. премії за грудень 2010 року, 1589грн.28коп. премії за січень 2011 року, 528грн.66коп. премії за лютий 2011 року, 2338грн.83коп. доплати за наднормові за 2007, 2010 роки2086грн.10коп. доплата за роботу у святкові і неробочі дні 2007-2011 роках, 5040грн.70коп. за період учбової відпустки у січні-лютому 2011 року, 6824грн.40коп. компенсації за не використану відпустку, 4143грн.20коп. вихідної допомоги при звільненні, 67грн. єдиний соціальний внесок, 10 000грн. за затримку розрахунку при звільненні та 200грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.24-28 т.1). Вказане судове рішення набрало законної сили. 20.07.2012р. головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Київ відкрито провадження з виконання виданого Жовтневим райсудом м.Дніпропетровськ виконавчого листа про стягнення з ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 37724грн.83коп. (а.с.31,32 т.1). Згідно платіжного доручення від 17.08.2012р. на виконання судового рішення ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН перераховано на рахунок Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Київ присуджену на користь ОСОБА_2 суму 37724грн.83коп. (а.с.73,187 т.1). Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Київ від 7.11.2012р. закінчено виконавче провадження (а.с.33 т.1).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.ст.116,117 КЗпП України ухвалив рішення про стягнення з ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН на користь ОСОБА_2 14063грн.40коп. за затримку розрахунку за період з 16.05.2012р. по 17.08.2012р.

Твердження ОСОБА_2 та ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН в апеляційних скаргах про неправильність рішення суду у вказаній частині безпідставні. Відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Попереднім рішенням апеляційного суду встановлено, що належні ОСОБА_2 грошові суми не були виплачені роботодавцем при її звільненні. Грошова сума, яка належала до сплати ОСОБА_2 при її звільненні, була предметом судового спору, визначена та присуджена до стягнення відповідним судовим рішенням. З врахуванням вказаних обставин відносно вказаної присудженої суми діють положення ст.ст.116,117 КЗпП України та встановлена останньою нормою санкція про обовязок сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому доводи ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН про неправильність нарахування середнього заробітку після ухвалення попереднього рішення не можуть бути прийняті до уваги. Оскільки належна до виплати ОСОБА_2 грошова сума була спірною та визначалась судом, обґрунтованим є нарахування середнього заробітку з часу ухвалення цього рішення по день її перерахунку роботавцем виконавчій службі. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній на необхідність продовження вказаного періоду розрахунку не можуть бути прийняті до уваги. Не виплачена своєчасно сума, хоча і присуджена до сплати на підставі ст.ст.116,117 КЗпП України, фактично не є прямою у розумінні вказаних правових норм. Саме у звязку з її присудженням до стягнення судом вона набула іншого статусу, оскільки її стягнення мало здійснюватись у передбаченому законом виконавчому провадженні. Вказані фактичні обставини не можуть не враховуватись при вирішенні даного спору. За вимогами ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця сплатити середній заробіток наступає за наявності його вини у не здійсненні розрахунку зі звільненим працівником. Проте після перерахування ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН присудженої на користь ОСОБА_2 суми подальший її рух лежав поза межами його впливу, його вина в отриманні ОСОБА_2 цієї суми пізніше відсутня, а тому покладення на нього обовязку за це за вимогами ст.117 КЗпП України безпідставне.

Враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій частині не вбачається. Немає підстав для скасування рішення суду і в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди , у тому числі, у вигляді 377грн.25коп. утриманої з неї при примусовому виконанні судового рішення комісійної винагороди, 596грн.57коп. майбутніх витрат на комісійну винагороду, 10479грн.79коп. не донарахованої допомоги з безробіття та допомоги у період професійного навчання. Для стягнення вказаних грошових сум з ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН правових підстав дійсно не вбачалось, не наведено їх і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 Залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2 в частині зобовязання відповідача надати органу Пенсійного фонду України звіти, сплатити єдиний соціальний внесок, надати довідку про середню заробітну плату здійснено судом на підставі письмової заяви ОСОБА_2 (а.с.144 т.1) та відповідає вимогам п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. Про те, що залишення без розгляду цієї частини позовних вимог відповідало її волі ОСОБА_2 підтвердила і у судовому засіданні апеляційного суду.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди підлягає зміні за такими підставами.

Встановлені судом першої інстанції обставини дійсно свідчать про порушення трудового права ОСОБА_2, які призвели до її моральних страждань, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України ухвалив рішення про відшкодування спричиненої їй моральної шкоди. Порушення трудового права на отримання розрахунку при звільненні відбулось за інших обставин та за інший період у порівнянні з подібним порушенням, яке встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2012р. У звязку з цим повторності вимоги не вбачається.

Проте при визначенні завищеного розміру морального відшкодування у сумі 1000грн., суд першої інстанції не у повному обсязі врахував ступінь та обсяг завданих моральних страждань, не врахував конкретні обставини спричинення моральної шкоди та нетривалий період не здійснення товариством розрахунку після ухвалення судового рішення. Враховуючи зазначені обставини, розмір присудженого морального відшкодування підлягає зменшенню з 1000грн. до 200грн., а рішення суду першої інстанції у цій частині зміні на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України. У звязку з цим апеляційна скарга ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову в частині стягнення 1019грн.97коп. компенсації втрати частини заробітної плати, суд першої інстанції посилався на відсутність для цього правових підстав. Вказаний висновок суду суперечить вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2012р., яке набрало законної сили, встановлено, що з 2007 по 2010 роки ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН безпідставно не нарахувало та не виплатило ОСОБА_2 частину заробітної плати, яка була стягнута вказаним рішенням.

Відповідно до вимог ст.ст.94,115 КЗпП України передбачено, що виплата заробітної плати у якості винагороди за виконану працівником роботи, має здійснюватись регулярно не рідше двох раз на місяць. Відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, зокрема, заробітної плати, у звязку з порушенням строків їх виплати, у тому числі, з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Враховуючи встановлені вказаним рішенням суду факти та зазначені вимоги закону, з ТОВ Торговий дім ІНТЕРКОРН підлягає стягненню 1019грн.97коп. компенсації втрати частини заробітної плати за наданим ОСОБА_2 розрахунком (а.с.106,107,143 т.1).

Оскільки висновки суду першої інстанції у вказаній частині не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення у цій частині на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині.

Таким чином, з врахуванням навденого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у позові про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та зміні - в частині розміру морального відшкодування. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. У звязку з цим апеляційні скарги задовольняються частково.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРКОРН задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 22 травня 2013 року скасувати в частині відмови у позові про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та змінити в частині розміру морального відшкодування.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРКОРН на користь ОСОБА_2 1019грн.97коп. компенсації втрати частини заробітної плати та 200грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :