Справа № 751/4102/14 Провадження № 22-ц/795/1606/2014 Головуючий у I інстанції - Овсієнко Ю. К. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 3586,64 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., мотивуючи заявлені вимоги тим, що з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, не отримував з січня по квітень 2012 року належну йому пенсію по інвалідності, що встановлено відповідним судовим рішенням в адміністративній справі, і потягло за собою матеріальні збитки.

Рішенням Новозаводського районного суду від 2 липня 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3586,64 грн. та вирішено питання судових витрат. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови в задоволенні позову, змінити рішення та стягнути на його користь 5000 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував наявність в матеріалах справи судового рішення, яким визнано неправомірними дії відповідача щодо неповідомлення ОСОБА_1 про припинення виплати пенсії. Вказує, що внаслідок тривалого неотримання належних коштів він зазнав моральних страждань.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог і відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову повністю.

Апелянт зазначає, що пенсія позивачу у спірний період не виплачувалась через відсутність для того правових підстав, а отже вина управління у неотриманні ОСОБА_1 коштів відсутня. Крім цього, вказує на те, що зроблений судом розрахунок суми стягнення не ґрунтується на матеріалах справи і положеннях чинного законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові підлягає задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з вини відповідача виплата пенсії ОСОБА_1 припинялась до з'ясування з 1 січня 2012 року по 18 квітня 2012 року, її розмір в сумі 3586,64 грн. слід стягнути з управління на користь позивача. В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено за їх недоведеністю.

З таким висновком районного суду частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачу 17 березня 2007 року ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом наслідків аварії на ЧАЕС.

З 1 січня 2012 року виплата пенсії була припинена до з'ясування обставин, зокрема, в ході розгляду іншої адміністративної справи за участю ОСОБА_1 апеляційним судом було встановлено, що заяву про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 особисто не подавав, через що на адресу відповідача було винесено окрему ухвалу.15 березня 2012 року позивач звернувся до управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові з заявою про поновлення виплати пенсії, яка була розглянута відповідачем як письмове звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян». У своїй відповіді на адресу ОСОБА_1 управління вказувало, що підстави для поновлення виплати пенсії відсутні з огляду на наявність судового рішення, яким встановлено відсутність належно оформленої заяви позивача про призначення пенсії. 18 квітня 2012 року мати позивача ОСОБА_2 звернулась до відповідача з нотаріально посвідченою довіреністю та належно оформленою заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії по ІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС. Управлінням прийнято рішення про призначення позивачу пенсії з цього часу. (а.с. 39-41, 13-14, 16-17, 22, 25,).

Наведені обставини встановлені також судовим рішенням у справі за адміністративним позовом про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Так, постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 20013 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково і визнано неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові щодо неповідомлення позивача про припинення виплати пенсії. В задоволенні вимог про визнання неправомірними дій в частині припинення виплати пенсії ОСОБА_1, зобов'язання управління виплатити невиплачену пенсію з 1 січня 2012 року по 18 квітня 2012 року та продовження її виплати в подальшому відмовлено.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеного, дії відповідача в частині припинення виплати пенсії ОСОБА_1 і відсутність правових підстав для поновлення такої виплати відповідають вимогам закону. Тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач не отримував належну йому пенсію з 1 січня по 18 квітня 2012 року з вини відповідача є хибним. Припинення виплати пенсії відбулось внаслідок встановлення факту відсутності належно оформленої заяви про призначення пенсії від позивача. З 18 квітня 2012 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за заявою, поданою через представника, а не поновлено її виплату, як позивач вказує у позовній заяві.

Відсутність протиправних дій з боку державного органу виключає можливість стягнення з нього коштів, як спричиненої шкоди, на користь особи, а отже апеляційна скарга управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3586,64 грн. - скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в цій частині заявлених ОСОБА_1 вимог.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, зважаючи на таке.

Дійсно, судовим рішенням визнано неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові щодо неповідомлення позивача про припинення виплати пенсії.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди повинен встановити її наявність, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При ухваленні судового рішення місцевим судом встановлено відсутність підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача, наявність якої позивач обґрунтовував вищевказаним судовим рішенням, посилаючись на норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України, та вказуючи, що перебував без засобів до існування для придбання продуктів харчування, ліків, одягу, тощо.

Таким чином, наявність спричиненої моральної шкоди позивач обґрунтовує лише припиненням виплати пенсії з боку відповідача. Оскільки встановлена відсутність вини управління Пенсійного Фонду України в м. Чернігові у припиненні виплати ОСОБА_1 пенсії, відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодуванню позивачу моральної шкоди.

ОСОБА_1 не зазначив з посиланням на відповідні докази ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі, яким чином неповідомлення про припинення виплати пенсії завдало йому моральної шкоди у вигляді страждань, порушення звичного способу життя і необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано відмовив у позові в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволених вимог з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313- 315, 316, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові - задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014 року - скасувати в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на користь ОСОБА_1 3586,64 грн. матеріальної шкоди та 243,6 грн. судових витрат до державного бюджету.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Апеляційну скаргу управління ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: