Справа № 171/2784/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2014 року м.
Апостолове

Апостолівський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

- головуючого - судді -
Хоруженко Н.В.,

при секретарі -
Ровній Н.А.,

за участі позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників позивачів -
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третьої особи - ОСОБА_7,

представника третьої особи -
ОСОБА_8,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_7 про
встановлення факту передачі грошей,
визнання договору дарування житлового
будинку удаваним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5
про встановлення факту передачі
грошей, визнання договору дарування
житлового будинку удаваним правочином.
Позов обґрунтовано тим, що 06.09.97 року їх
син ОСОБА_6, відповідач по справі, та
ОСОБА_7, на даний час - ОСОБА_7, третя
особа по справі, уклали шлюб. Під час
сімейного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7
між ними траплялись сварки, вони не
мали спільного житла і позивачі
вирішили придбати для них житло. У них
були гроші від продажу у 1995 році
власної квартири гр.. ОСОБА_12, хоча
фактично договір купівлі-продажу
оформлений договором дарування у
зв'язку з нижчою вартістю нотаріальних
послуг. Крім того у 1998 році вони уклали
продали другу квартиру гр.. ОСОБА_13. При
цьому спостерігаючи за
неблагополучним сімейним життям сина
вони вирішили придбати житло та
подарувати його синові. Приватний
нотаріус пояснила, що задля економії
грошових коштів замість укладення
договору купівлі-продажу між ними та
продавцем будинку, а потім укладення
договору дарування на сина, краще
одразу укласти договір дарування між
продавцем та сином, тобто удаваний
правочин, який приховує за собою
договір купівлі-продажу будинку між
ними та продавцем. Вони вирішили
прислухатись до поради нотаріуса та в
липні 1998 року вони передали гроші 8700
доларів США гр.. ОСОБА_5 та ОСОБА_9 -
відповідачам по справі, вони склали про
це розписку, після ОСОБА_5 та ОСОБА_9 -
уклали договір дарування житлового
будинку на їх сина. В зв'язку з тим, що
договір дарування може бути розірваний
у любий момент, у них виникла
необхідність додатково встановити
факт що саме вони передавали свої
особисті кошти відповідачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_9На підставі ст.. 15, 16, 235 ЦК України
просили встановити факт, що ними
позивачами передавались їх особисті
кошти згідно домовленості за будинок
АДРЕСА_1 відповідачеві ОСОБА_5 за те, що
він оформив свій будинок договором
дарування на їх сина ОСОБА_6 Визнати
договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1 укладений 08.07.1998 року і
зареєстрований приватним нотаріусом
Апостолівського районного
нотаріального округу ОСОБА_14 удаваним
правочином.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, їх представники ОСОБА_3, ОСОБА_4
позов підтримали, просили задовольнити
з підстав, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5
позов визнав у повному обсязі і
пояснив, що дійсно гроші за його
будинок передавали йому позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2, після чого він уклав
договір дарування свого будинку на їх
сина ОСОБА_6

У судове засідання відповідач ОСОБА_9
не з'явилась, надала заяву про розгляд
справи у її відсутності, позов просила
задовольнити, оскільки дійсно позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2, передавали гроші за
будинок відповідачеві ОСОБА_5.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6
позов визнав, пояснивши, що дійсно
перебував у шлюбі з третьою особою,
грошей у них не було, батьки вирішили
придбати та подарувати йому будинок,
однак у нотаріуса оформили договір
дарування безпосередньо на нього.

У судовому засіданні представник
третьої особи - адвокат ОСОБА_8 проти
позову заперечувала, пояснивши, що
рішенням суду спірний договір
дарування вже визнано удаваним
правочином, визнано дійсним договір
купівлі-продажу між відповідачем
ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5, визнано
спільною сумісною власністю подружжя
будинок АДРЕСА_1, визнано за третьою
особою право власності на ? частину в
праві спільної сумісної власності на
житловий будинок. Дане рішення набрало
законної сили. Згідно ст.. 61 ЦПК України
вони звільнені від обов'язку
доказувати встановлені судовим
рішенням обставини, тому просила в
позові відмовити.

У судовому засіданні третя особа
ОСОБА_7, допитана за її згодою по
правилам допиту свідка, пояснила, що
перебувала у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_6, під час шлюбу вони вирішили
придбати житло, у них були спільні
сумісні кошти, частину коштів 4000
доларів США їм подарували позивачі. У
день укладення договору вона нікуди не
їздила, довіривши укладення договору
чоловікові, він взяв з дому гроші, які
були їх спільними сумісними коштами,
поїхав укладати договір. Про те, що
договір купівлі-продажу оформлений
договором дарування вона дізналась в
2007 році. Просила в позові відмовити.

Суд, вислухавши позивачів, їх
представників, відповідачів, третю
особу, її представника, дослідивши
докази, надані сторонами, приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з
6 вересня 1997 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
перебували у шлюбі, від шлюбу мають
доньку, яка на даний час проживає з
ОСОБА_7.

Під час їх перебування у шлюбі - 08 липня
1998 року на підставі договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Апостолівського районного
нотаріального округу ОСОБА_14, ОСОБА_5
подарував, а ОСОБА_6 прийняв в дар
житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивачі стверджують, що фактично мав
місце договір купівлі-продажу
вказаного будинку, а не договір
дарування.

Гроші за вказаний будинок
відповідачеві ОСОБА_5 передавали
позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1

В цій частині пояснення сторін та
третьої особи не оспорюються,
визнаються, а тому згідно ч.1 статті 61
ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Проте те, що передані гроші були
особистими коштами ОСОБА_2, ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_7 не визнала і
вважала, що ці кошти були їх спільними
сумісними з відповідачем ОСОБА_6
коштами.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами,
суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.48 ЦК УРСР( в
редакції 1963 року), яка була чинною на
час укладення договору дарування - 8
липня 1998 року, недійсною є та угода, що
не відповідає вимогам закону.

Частиною 2 ст.58 ЦК УРСР (в редакції 1963
року) передбачено, що якщо угода
укладена з метою приховати іншу угоду
(удавана угода), то застосовуються
правила, що регулюють ту угоду, яку
сторони дійсно мали на увазі.

За ч.1 ст.59 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, угода, визнана
недійсною, вважається недійсною з
моменту її укладення.

Згідно вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції
1963 року), за договором купівлі-продажу
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.58 ЦК, ч.1 ст.59 УРСР (в
редакції 1963 року) передбачено, що якщо
угода укладена з метою приховати іншу
угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі; угода, визнана недійсною,
вважається недійсною з моменту її
укладення.

За вимогами ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963
року), за договором купівлі-продажу
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Однак, оспорюваний договір дарування
від 08.07.1998 року вже визнано удаваним
правочином судовим рішенням, яке
набрало законної сили, а тому згідно ч. 3
ст.. 61 ЦПК України, має для суду
преюдиційне значення.

Так, рішенням Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 22.12.2011 року визнано
удаваним договір дарування житлового
будинку , розташованого в АДРЕСА_1,
укладений 08 липня 1998 року між ОСОБА_5, та
ОСОБА_6, визнано дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку ,
розташованого в АДРЕСА_1, укладений 08
липня 1998 року між ОСОБА_5, та ОСОБА_6,
визнано спільною сумісною власністю
подружжя будинок з надвірними
будівлями та спорудами, автомобіль ВАЗ
2110, визнано за ОСОБА_7 право на 1/2
частину в праві спільної сумісної
власності на житловий будинок та
автомобіль ВАЗ 2110, в іншій частині
позову відмовлено .

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 липня
2012 року дане рішення залишено без
змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07.07.2014
року дане рішення залишено без змін.

В судовому засіданні 18.08.2014 року після
оголошення позовної заяви, позивачам
було роз'яснено право уточнити позовні
вимоги та пред'явити позовні вимоги до
ОСОБА_7, проте позивачі відмовились від
залучення вказаної особи до участі у
справі в якості співвідповідача, у
зв'язку з чим, судом було залучено її у
якості третьої особи.

Тому, обставини встановлені судовим
рішенням, не можуть бути спростовані
показами свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18.
ОСОБА_19, письмовими доказами -
договором дарування 11.04.95 року,
договором купівлі-продажу від 06.08.1998,
розпискою ОСОБА_12, бо між сторонами
позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9
фактично відсутній спір про право,
оскільки вимоги визнаються в повному
обсязі і договір дарування розірвано
бути не може, оскільки його визнано
удаваним правочином рішенням суду від
22.12.11 року.

Згідно ж ст.. 3 ЦПК України особа має
право звернутись до суду за захистом
порушених, невизнаних або ос порених
прав, свобод чи інтересів.

Позивачами не надано жодного доказу на
підтвердження того, що відповідачами
ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 порушено, не
визнано чи оспорено їх права чи
свободи.

Позовних же вимог до ОСОБА_7 позивачі не
пред'явили, а згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлені ці
обставини.

Тому, позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки відповідачами
жодним чином права позивачів не
порушено, і порушено бути не може,
оскільки договір дарування визнано
удаваним правочином, і позовні вимоги
пред'явлені до неналежного
відповідача.

Вказане рішення не є перешкодою для
звернення позивачів з позовом до
ОСОБА_7

Крім того, позивачі звернулись до суду
10.10.2013 року в порядку окремого
провадження, сплативши судовий збір
120,00 грн., у той час, як судовий збір по
справам даної категорії на час
звернення до суду становив 229,40 грн.
Тому з позивачів слід стягнути
недосплачену суму судового збору - 109,40
грн..

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213,214,215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа -
ОСОБА_7 про встановлення факту
передачі грошей, визнання договору
дарування житлового будинку удаваним
правочином - відмовити у повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
держави недосплачену суму судового
збору - 109,40 грн. - по 54,70 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:Н. В. Хоруженко