Номер провадження: 22-ц/785/6414/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Орловій С.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4,

та відповідача ОСОБА_5 і його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 Мехді на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 січня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 Мехді про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

15 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.01.2010 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_7 грошові кошти у загальному розмірі 50 000 доларів США строком на два місяці, тобто до 20.03.2013 року.

На підтвердження факту отримання вказаних коштів, ОСОБА_7 надав власноруч написану розписку.

Відповідачем повернуто ОСОБА_3 40 000 доларів США, залишок заборгованості становить 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2013 року становить 79 930 гривень.

На вимогу позивача про виконання зобов'язання ОСОБА_7 не реагує та до теперішнього часу залишок суми боргу не повернув.

На підставі зазначеного ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_7 залишок суми боргу у розмірі 79 930 гривень, 3% річних від вказаної суми за період з 01.01.2012 року по 12.11.2013 року, що становить 4 473 гривень, сума інфляції за цей же період - 319 гривень, а також судові витрати.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2014 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на них, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч.1 ст.218 ЦК України).

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що 20 січня 2010 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 у власність грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, які ОСОБА_5 зобовязався повернути через два місяці. На підтвердження укладеного договору позики та його умов надано розписку як документ, який посвідчує передання ОСОБА_3 ОСОБА_5 50 000 доларів США (а.с.5).

Як зазначає позивач на протязі 2010 2012 років ОСОБА_5 повернув йому за договором позики 40 000 доларів США, однак письмових доказів у підтвердження цих обставин сторонами не надано.

Письмову розписку про виконання зобовязань щодо повернення суми позики позивачем на ім'я відповідача написано не було, а оригінал боргової розписки і до цього часу знаходиться у позивача ОСОБА_3, який утримує її у себе, оскільки зобовязання не виконано у повному обсязі, причому відомості, які містяться на зворотній стороні розписки про повернення боргу не містять конкретної інформації щодо погашення боргу, оскільки викладені неповно та незрозуміло. Позов предявлено до суду 15 листопада 2013 року (а.с. 2-4).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають таким, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 84 084,00 гривень боргу за договором позики.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 додержано передбачена частиною 1 статті 1047 ЦК України письмова форма правочину. Розписка, написання якої ОСОБА_5 не заперечує, є письмовим доказом факту вчинення правочину в сенсі положень частини 1 статті 218 ЦК України та посвідченням передачі ОСОБА_3 ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 50 000 доларів США, а, відтак, і реальності договору позики, оскільки відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі майна (грошових коштів), яке переходить у власність позичальника.

Посилання на те, що сума коштів взятих відповідачем в борг була повністю повернута, належними та допустимими доказами не підтверджено. Зі змісту боргової розписки вбачається, що кошти отримано відповідачем у позику, та про їх повернення чітких та однозначних відомостей на тильній стороні розписки не міститься, іншіх доказів у підтвердження повернення всієї суми коштів матеріали справи не містять, отже, такі твердження є недоведеними.

За таких обставин правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 Мехді відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_2