Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 185/11505/14-ц

Провадження № 2/185/4870/14

23 грудня 2014 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Сліпченко С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

25.11.2014 р. позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 15.08.2001 року вони є власниками 29/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. Відповідач є власником іншої частини даного будинку, і перешкоджає позивачам користуватися належним їм майном.

Позивачі, представник позивачів ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду невідомі. Із поданих до суду письмових заперечено вбачається, що позовні вимоги не визнає (а.с.21-22), вказуючи, що позивачі надають суду недостовірну інформацію, оскільки документів від офіційного органу про те, що відповідач перешкоджає позивачам у здійсненні їх права власності щодо приміщень у будинку за адресою АДРЕСА_1, ними не надано, за своїм віком (76 років) відповідач не може комусь щось перешкоджати, та саме позивачів, які перешкоджають відповідачу мешкати у будинку, слід виселити, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 15.08.2001 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 купили (згідно тексту договору) 29/100 частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розташований жилий будинок цегляний н. жилою площею 41,4 м.2, сарай Б цегляний, котельна Д, теплиця цегляна, душ Е, дерев'яний гараж Ж, цегляний трубчатий колодязь, газова труба, огорожа деревянна шиф., в користування набувача надходить: частина будинку приміщення1-3, 1-2, 1-1, 1-4, сіні а, житловою площею 32,2 м.2 (а.с.8).

Іншим співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 м. Павлограда є відповідач (71/100 частина).

Як слідує з договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 15.08.2001 року, технічного паспорту на житловий будинок, складеного на 12.08.2003 р. (а.с.5-7) , за позивачами по справі конкретно визначені приміщення, що знаходяться у їх користуванні..

Як пояснили позивачі у судовому засіданні, у належних їм приміщеннях будинку АДРЕСА_1 м. Павлоград проживає відповідач, яка, за присутності свого сина ОСОБА_6, перешкоджає позивачам користуватися ними, що неодноразово ставала підставою для звернення позивача ОСОБА_1 до правоохоронних органів з відповідними заявами (а.с.34-36). Доводи позивачів про порушення їх прав з боку відповідача останнім належними доказами не спростовано.

Таким чином, суд вважає, що права позивачів як співвласників житлового будинку, що закріплені в ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК України, використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд порушені відповідачем, а тому приходить до висновку, що її позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Оцінюючи заперечення на позов, надані відповідачем, суд виходить із наступного.

Згідно ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 22.05.2013р., який набув законної сили, ОСОБА_1 було визнано винуватою у пред'явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850грн.(а.с.23-24)

Вироком суду було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співмешканцями будинку АДРЕСА_1

Зазначені особи на грунті розподілу житлової площі тривалий час конфліктують між собою та мають неприязнені стосунки.

01.01.2013 року, близько 18.00год, перебуваючи в кухонному приміщенні за вказаною адресою, під час чергової сварки між собою, на грунті особистих неприязнених відносин, керуючи умислом на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень ОСОБА_1 умисно нанесла ОСОБА_3 удар рукою в область грудної клітини, від чого ОСОБА_3 впала на підлогу.

Цього ж дня, близько 18.10год. ОСОБА_1 з тиж же мотивів, на тому ж підґрунті та з тією ж метою умисно нанесла ОСОБА_3, яка лежала в ліжку в спальному приміщенні будинку не менше двох ударів в область грудної клітини зліва та в область тазостегнового суглобу, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження легкого ступеню у вигляді синця в області тазостегнового суглобу.

Вказані обставили свідчать про існування конфліктних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та не мають значення для даної справи. Так само подання ОСОБА_3 до суду позову до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди (а.с.25-26) є реалізацію права особи на позов, зокрема, згідно ч. 7 Ст. 128 КПК України, якою передбачено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному проваджені, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства, і для даної справи значення не має.

Згідно ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що платником судового збору згідно банківської квитанції № 11372.735.1 від 20.11.2014 р. (а.с.1) є ОСОБА_1, суд присуджує відповідні судові витрати вказаній особі.

Керуючись ст.ст.383, 391 ЦК України, ст. ст. ст. 10, 11, 57, 60 , 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Павлоград Дніпропетровської області, а саме прихожою 1-1 площею 4,7 кв. м, жилою кімнатою 1-2 площею 11,9 кв. м, жилою кімнатою 1-3 площею 14,4 кв. м, жилою кімнатою 1-4 площею 5.9 кв. м, сінями літ. "а" площею 5,9 кв.м., шляхом виселення ОСОБА_3 з частини житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Павлоград Дніпропетровської області, а саме прихожої 1-1 площею 4,7 кв. м, жилої кімнати 1-2 площею 11,9 кв. м, жилої кімнати 1-3 площею 14,4 кв. м, жилої кімнати 1-4 площею 5.9 кв. м, сіней літ. "а" площею 5,9 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користуванні частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Павлоград Дніпропетровської області, а саме прихожою 1-1 площею 4,7 кв. м, жилою кімнатою 1-2 площею 11,9 кв. м, жилою кімнатою 1-3 площею 14,4 кв. м, жилою кімнатою 1-4 площею 5.9 кв. м, сінями літ. "а" площею 5,9 кв.м.,

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій