АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8281/14 Справа № 206/5007/13 Головуючий у 1 й інстанції - Кушнірук Р.О. Доповідач - Бараннік О.П.
02 жовтня 2014 року У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2014 рік жовтень 02 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляцій1ного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,
при секретарі - Видюковій Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, -
В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 02.05.2006 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ним було надано відповідачці позику у сумі 2 000 доларів США ( що на день передачі еквівалентно 10 200 гривень) під 5 % щомісячних та 9 500 доларів США ( що на день передачі еквівалентно 48 450 грн.) під 7 % щомісячних, які ОСОБА_2 зобов'язалась повернути йому не пізніше 03.11.2006 року, про що склала відповідну розписку.
Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що відповідачка ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконує і у зв'язку з відсутністю грошових коштів не сплачує йому ні процентів за вказаним договором, ні суму основного боргу, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду.
В уточнюючому позові позивач ОСОБА_3, посилаючись на те, що сума боргу станом на 20.11.2013 року складає 70 165 доларів США, просив її стягнути на свою користь разом з понесеними ним витратами по справі по оплаті судового збору у розмірі 3 443 гривень 10 копійок та по оплаті витрат на правову допомогу у розмірі 1 250 гривень.
Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_3 та посилаючись на те, що саме за договором позики від 02 травня 2006 року передачі грошей фактично не відбувалося в силу того, що вони були надані значно раніше, і цей договір вона підписала з причин виниклої на той час у неї безвихідності, викликаної розлученням зі своїм чоловіком та бажанням своєчасно придбати житло за пільговим кредитом за умовами фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати договір позики недійсним.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року позовні ОСОБА_3 задоволені частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики від 02 травня 2006 року в сумі 70 165 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 20 листопада 2013 року становить 560 618 гривень 35 копійок, яка складається з суми основного боргу 11 500 доларів США та відсотків у розмірі передбаченому умовами договору позики в сумі 58 665 доларів США, а також витрати з оплати судового збору в сумі 3 443 гривень 10 копійок.

Цим же рішенням в частині вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року виправлена арифметична помилка у вступній та резолютивній частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року, і замість помилково вказаної суми основного боргу за договором позики «50 650 гривен» вказана вірна сума «58 650 гривень».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на сплив строку позовної давності у виниклих між нею та позивачем ОСОБА_3 правовідносинах 03.11.2009 року, просила рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю, а її зустрічні позовні вимоги щодо визнання договору позики недійсним - задовольнити.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року в частині стягнення заборгованості за договором позики скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто основний борг за договором позики від 02 травня 2006 року в сумі 50 650 гривень та заборгованість по процентам у сумі 387 251 гривні 10 копійок. В решті рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2013 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики скасовано і справа в цій частині направлена на новий розгляд до Апеляційного суду Дніпропетровської області. В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом постановив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основного боргу за договором позики від 02 травня 2006 року та заборгованості по процентам.

Доводи ОСОБА_2 про сплив 03.11.2009 року строку позовної давності не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки як видно з матеріалів справи 02 травня 2006 року між сторонами був укладений договір позики за умовами якого позивач передав відповідачці ОСОБА_2 грошову сумі у вигляді 9 500 доларів під 7% та 2 000 доларів США під 5% щомісячних і які ОСОБА_2 зобов'язалась повернути йому не пізніше 03.11.2006 року, про що склала відповідну розписку, але які за різних причин сплачувала частками за її даними з серпня 2006 року по 05 жовтня 2012 року /а.с. Том № 1, а.с. 123/ , а за даними позивача - по квітень 2013 року / Том № 1, а.с. 130 - 131/, в той час коли відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Оскільки відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи відповідачки про те, що відсотки встановлені умовами укладеного між сторонами договору могли нараховуватись лише в період дії договору, тобто з 02.05.2006 року по 03.11.2006 року.

Не можуть також бути підставою для скасування рішення суду і посилання відповідачки ОСОБА_2 на те, що вона не була ознайомлена з наданими позивачем доказами до уточненої своєї позовної заяви, оскільки відповідно до частини 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Що стосується тієї обставини, що в укладеному між сторонами договорі позики від 02 травня 2006 року не вказано про встановлення обов'язку відповідачки сплачувати позивачеві саме 7 % щомісячно за користування сумою у розмірі 9 500 доларів США, то вони також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки як видно з тексту апеляційної скарги від 04.12.2013 року /Том № 1, а.с. 145 - 146/ відповідачка ОСОБА_2 сама визнавала факт того що за укладеним договором позики передавались в борг суми у розмірі 2 000 доларів США та 9 500 доларів США під 5 та 7 відсотків щомісячних відповідно.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогами закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 Ц ПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року в оскаржуваній частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 02 травня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :