Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 березня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Боднар О.В., Кеміня М.П.,

при секретарі : Свіді Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 04 грудня 2012 року в справі за позовом ПАТ Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тячівського районного суду від 04 грудня 2012 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 300, 67 грн. та судові витрати в сумі 473,01 грн..

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення в частині солідарного стягнення з неї кредитної заборгованості і судових витрат, як незаконне, посилаючись на те, що договір поруки є припиненим, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким банку у позові до неї відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ПАТ КБ «Надра» та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_3, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині солідарного стягнення з неї заборгованості за кредитним договором і судових витрат, ( в решті рішення суду сторонами не оскаржується), тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість цього рішення тільки в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачкою ОСОБА_2 укладено кредитний договір №214-09/08-2007, згідно якого остання отримала кредит в сумі 16 400,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, строком погашення до 03 вересня 2010 року (а.с.7-9).

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 04.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно з п.п. 1.1., 1.2 якого остання поручилася перед банком відповідати за належне виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі і повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязання, вказаного у п.1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо (а.с.10-11).

Судом першої інстанції встановлено, що у звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором у неї станом на 22.12.2011 року виникла заборгованість в сумі 47 300,67 грн., яка складається з непогашеного кредиту в сумі 14 806,60 грн., несплачених відсотків в сумі 20 179,73 грн., пені за прострочення строків виконання зобовязання в сумі 11 954,34 грн. та штрафу в сумі 360 грн.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобовязанні.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарна відповідальність поручителя і боржника перед кредитором передбачена і п.1.2 договору поруки.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як розяснено у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред»явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

З договору поруки від 04.09.2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.3.5) про його дію до повного виконання позичальником взятого на себе зобовязання по кредитному договору та/або виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору - не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначний строк повного погашення кредиту є 03 вересня 2010 року (пункт 1.4).

За таких обставин у ПАТ КБ «Надра» виникло право предявити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного зобовязання боржника ОСОБА_2 щодо повернення кредиту, починаючи з 03 вересня 2010 року протягом наступних 6 місяців.

Однак як слідує з матеріалів справи, таку вимогу до поручителя ОСОБА_1 банк предявив лише 10.09.2012 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с.24), коли звернувся до суду з даним позовом, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

Доказів того, що банк до звернення до суду з даним позовом пред»являв до поручителя вимоги у виді направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачки ОСОБА_1 відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у вимогах банку про стягнення в солідарному порядку заборгованості з відповідача ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 04 грудня 2012 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором і судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позовних вимогах ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :