Справа №2-3106/11 23.12.2014 23.12.2014 23.12.2014
Провадження №22-ц/784/3392/14
Справа № 22-ц/784/3392/14
Головуючий першої інстанції: Тішко
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Щолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю представника відповідачки
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 31 жовтня 2012 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя.

ОСОБА_4 зазначав, що з 27 жовтня 2006 року
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 За час подружнього життя вони на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 13 березня
2007 року придбали житловий будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1, право
власності на який зареєстровано за
відповідачкою.

Посилаючись на те, що на сьогоднішній
день вони проживають окремо, спільного
господарства не ведуть та згоди на
поділ вказаного будинку не досягнуто,
просив визнати за ним право власності
на ? частину вищевказаного житлового
будинку.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 31
жовтня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено
Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право
власності на ? частину житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1 за
кожним. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на те, що спірний будинок
не є спільною власністю її та позивача,
оскільки придбаний на її особисті
кошти, просила рішення скасувати.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, сторони з 27
жовтня 2006 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який в
листопаді 2014 року за рішенням
Центрального районного суду
м.Миколаєва було розірвано.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
будинок був придбаний під час
знаходження сторін у шлюбі, а тому
згідно вимог ст.ст. 60, 70 СК України він є
їх спільною сумісною власністю і кожна
зі сторін має право на ? частку цього
будинку.

Проте повністю погодитися з таким
висновком не можна.

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 20 лютого 2007 року відповідачка
продала належну їй на підставі
договору дарування від 12.05.2006р.
трикімнатну квартиру за 16362грн. (а.с.82,
83). А 13 березня 2007 року відповідачкою на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу був придбаний
житловий будинок, розташований за
адресою АДРЕСА_1, за придбання якого
було сплачено 17944грн. (а.с.21-24).

Згідно положень ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до
шлюбу; майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто. Частиною 7 цієї статті
встановлено, якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Той факт, що у придбання спірного
будинку відповідачкою були вкладені її
особисті кошти, які були виручені від
продажу належної їй на праві особистої
приватної власності квартири,
підтверджується тим, що згідно
договорів купівлі-продажу цей будинок
був придбаний через 20 днів після
продажу належної відповідачці
квартири.

Доказів, які б спростовували викладене,
позивачем не було надано.

За таких обставин, відповідно до
положень ч.7 ст. 57 СК України, частка
відповідачки у спірному будинку, яка
відповідає розміру її внеску у
придбання цього майна за рахунок
отриманих від продажу квартири коштів
(16362грн.), є її особистою власністю, що
відповідає 18/20 частинам будинку. Отже,
спільною власністю сторін є частка в
спірному будинку, що відповідає
різниці між сумою коштів, витрачених на
придбання будинку (17944грн.), та коштів,
виручених ОСОБА_3 від продажу квартири,
що становить 2/20 частин будинку.

Виходячи з положень ч.1 ст.70 СК України
щодо рівності часток подружжя у
спільній власності, при поділі частини
спірного будинку, яка є спільної
власністю сторін, частка кожної зі
сторін складає по 1/20 частин будинку.

За такого, частка позивача ОСОБА_4 у
праві власності на житловий будинок №
АДРЕСА_1 становить 1/20 його частину, а
частка відповідачки ОСОБА_3 - 19/20 частин
цього будинку.

Таким чином, позов ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції на
зазначене належної уваги не звернув, то
відповідно до ст.309 ЦПК України рішення
в частині визначення розміру часток
сторін у спірному майні підлягає зміні

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2012 року в
частині визначення розміру часток у
спірному майні - змінити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/20
частину житлового будинку № АДРЕСА_1,
залишивши за ОСОБА_3 право власності на
19/20 частин цього будинку.

Рішення суду в частині розподілу
судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді