Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
розірвання кредитного договору та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що 18
жовтня 2007 року між ним та відповідачем
було укладено договір б/н, відповідно
до якого він отримав грошові кошти в
розмірі 250 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22,80% на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії карти. Рішенням
апеляційного суду Полтавської області
від 05 грудня 2013 року було відмовлено в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 у зв'язку зі
спливом строку позовної давності. 25
січня 2014 року та 08 жовтня 2014 року
позивач звертався до відповідача з
заявами про надання довідки про
закриття кредитної справи від 18 жовтня
2007 року, на що отримав відмову. Такі дії
банку позивач вважає неправомірними та
такими, що порушують його права та
свободу. Відповідач, незважаючи на
існування рішення суду продовжує діяти
відповідно до своїх намірів, постійно
телефонують та погрожують описом майна
та залякують, що призвело до напруження
відносин в сім'ї. Тому позивач просить
суд розірвати кредитний договір б/н від
18 жовтня 2007 року, укладений між ним та
ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 20
000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені у
позові, просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, посилаючись
на те, що позивач своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконав та за
ним рахується заборгованість, а сплив
строку позовної давності не є
підставою для визнання зобов'язання
припиненим.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що заявлені вимоги
є не обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, 18
жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«Приватбанк» було укладено кредитний
договір б/н, відповідно до якого
позичальник отримав грошові кошти в
сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії карти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України. Згідно ст.629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Положення
ст. 627 ЦК України встановлюють, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Частиною 1 ст.
628 ЦК України визначено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Відповідно до змісту ч. 1
ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови визначені
законом як істотні або є необхідними
для даного виду, а також всі ті умови,
щодо яких за заявою хоча б однієї
сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При укладенні договору позивач
погодився на умови про надання кредиту
як такі, що його влаштовували. На момент
укладення вказаного договору обидві
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасників було вільним та відповідало
їхній внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами та печатками
сторін.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 07 листопада 2013 року позов ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено /а.с.9/. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
б/н від 18 жовтня 2007 року станом на 31
серпня 2012 року в розмірі 20 190, 80 грн.
Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 05 грудня 2013
року, яке було залишено без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 червня 2014
року, рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 07 листопада 2013
року скасоване. В задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у
зв'язку зі спливом позовної давності
/а.с.10-19/.

25 січня 2014 року та 08 жовтня 2014 року
позивач звернувся з письмовими заявами
до відповідача з вимогою надати
довідку про закриття кредитного
договору б/н від 18 жовтня 2007 року
відповідно до рішення суду /а.с.20,22/.
Листами від 27 січня 2014 року та 16 жовтня
2014 року позивачу було відмовлено у
видачі зазначеної довідки.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. Якщо сторони не досягай згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило-б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Але сплив цього
строку не є підставою для розірвання
кредитного договору. А тому суд не
знаходить підстав для задоволення
позовних вимог позивача про розірвання
кредитного договору, оскільки .

Щодо вимог позивача про відшкодування
моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору".

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (ч.2). Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

З огляду на те, що неправомірні дії з
боку відповідача і вина останнього в
судовому засіданні не доведена, вимоги
позивача щодо відшкодування йому
моральної шкоди є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
розірвання кредитного договору та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова