Провадження №2/761/5688/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської ради,
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Головне управління юстиції в м. Києві,
про визнання права власності в порядку
Позивач звернувся до суду із позовом до
Київської міської ради, ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне
управління юстиції в м. Києві, згідно
якого просив визнати за ним право
власності в порядку спадкування за
законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
(надалі - квартира). Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
чоловік позивача - ОСОБА_5, який був
власником 1/2 частини вказаної квартири.
При цьому, позивач зазначає, що 16 червня
2006 року ОСОБА_5 подарував позивачу 1/2
частину зазначеної квартири, яку
позивач, в свою чергу, 22 лютого 2012 року
подарував ОСОБА_4, про що були укладені,
посвідчені та зареєстровані
відповідні Договори дарування. Однак, в
подальшому рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 липня 2013
року зазначені Договори дарування були
визнанні недійсними. Таким чином,
оскільки Договори дарування були
визнанні судом недійсними, ОСОБА_5
знову став власником 1/2 частини
Після смерті ОСОБА_5 позивач у
встановлений законодавством строк
звернувся до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 для оформлення своїх
спадкових прав. Проте, нотаріусом було
відмовлено позивачу в видачі свідоцтва
про право на спадщину у зв'язку з тим, що
після визнання договорів дарування
недійсними ОСОБА_5 не оформив своє
право на 1/2 частину квартири, а отже
правовстановлюючих документів на
спадкове майно у позивача немає.
На підставі викладеного та зважаючи на
те, що позивач є єдиним спадкоємцем
першої черги після смерті ОСОБА_5,
останній просить позов задовольнити.
Позивач та його представники ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі та
просили позов задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
про причини неявки суд не повідомила.
Третя особа Головне управління юстиції
у м. Києві в судове засідання свого
представника не направила, про час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, подала до суду заяву,
згідно якої просила розглядати справу
за відсутності їх представника та
ухвалити рішення згідно діючого
Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні щодо задоволення позову не
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що позивач проти
заочного розгляду справи не заперечує,
суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно
до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив
ухвалу про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, його
представників та третьої особи,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належала
на праві власності ОСОБА_5. Проте, 16
червня 2006 року ОСОБА_5 подарував, а
ОСОБА_1 прийняла в дар вказану 1/2
частину квартири, про що свідчить
Договір дарування 1/2 частини квартири
від 16 червня 2006 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрований в реєстрі за № 2208
(а.с. 32).

При цьому, 22 лютого 2012 року позивач
подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар 1/2
частину квартири, про що свідчить
Договір дарування 1/2 частки квартири
від 22 лютого 2012 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
та зареєстрований в реєстрі за № 313 (а.с.
30).

Разом з тим, відповідно до рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 липня 2013 року вищезазначені
Договори дарування від 16 червня 2006 року
та від 22 лютого 2012 року були визнанні
недійсними (а.с. 10-14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується копією Свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2013
року (а.с. 4).

Згідно з вимогами ст. 1223 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у ст.ст.
1261-1265 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні,
заповіту щодо розпорядження майном на
випадок своєї смерті ОСОБА_5 складено
не було.

Згідно положень ч. 1 ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З аналізу матеріалів спадкової справ
судом встановлено, що єдиним
спадкоємцем першої черги за законом
після померлого ОСОБА_5 є позивач по
справі - ОСОБА_1, яка є його дружиною, що
підтверджується копією Свідоцтва про
укладення шлюбу Серії НОМЕР_3 від 25
червня 1994 року (а.с. 52).

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 1270 ЦК
України визначено, що для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Як встановлено судом, 11 квітня 2014 року
позивачем було подано заяву до Першої
Київської державної нотаріальної
контори про прийняття спадкового майна
після смерті спадкодавця ОСОБА_5 (а.с. 45),
тобто в строк передбачений ст.1270 ЦК
України.

Разом з тим, 16 червня 2014 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 було
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки
позивач не надав правовстановлюючі
документи на майно, що належало
спадкодавцю на день смерті,
зареєстровані в установленому порядку
згідно законодавства, яке діяло на
момент набуття права власності
спадкодавця на спадкове майно (а.с. 9).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

При цьому, відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07 лютого.2014 року № 5,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК
України), проте право власності на
нерухоме майно у разі прийняття
спадщини виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації речового
права на нерухоме майно (ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень»). Разом із тим суди повинні
розмежовувати право на спадщину як
майнове право (об'єкт спадкування) та
виникнення права власності на спадкове
майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має
право звернутися із заявою про
державну реєстрацію переходу права
власності до органу, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, після прийняття спадщини в
порядку, передбаченому законом. Якщо
право власності спадкодавця не було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
правовстановлюючими є документи, що
підтверджують підставу для переходу
права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Також слід зазначити, що відповідно до
п.п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо до
складу спадкового майна входить
нерухоме майно, що підлягає реєстрації
(за винятком земельної ділянки),
нотаріус виготовляє витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
За відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Як встановлено судом, після ухвалення
рішення від 22 липня 2013 року про
визнання договорів дарування від 16
червня 2006 року та від 22 лютого 2012 року
недійсними право власності на 1/2
частину квартири на ОСОБА_5 належним
чином зареєстровано не було.

При цьому, як вбачається з
вищезазначеного рішення суду, з
позовом про визнання договорів
дарування недійсними звертався опікун
ОСОБА_5- ОСОБА_3, яка в силу своїх
опікунських обов'язків і зобов'язана
здійснити відповідну перереєстрацію
нерухомого майна на свого підопічного -
ОСОБА_5 Проте, ОСОБА_3 перереєстрацію 1/2
частину квартири на свого підопічного -
ОСОБА_5 за час життя останнього не
здійснила, а позивач, в свою чергу, як на
той час, так і на сьогодні не має
правових підстав зареєструвати право
власності на частину квартири, яка
належала спадкодавцю, в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
оскільки таким правом наділенні лише
безпосередні власники нерухомого
майна.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Враховуючи, що відповідно до вимог ст.
1261 ЦК України позивач є спадкоємцем
першої черги за законом, в силу ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє його
як спадкоємця за законом права на
спадщину на частку квартири, а відтак
його право підлягає захисту в суді,
оскільки відсутні умови для одержання
в нотаріальній конторі на його ім'я
свідоцтва про право на спадщину на
частку квартири.

При цьому, положеннями ст. 392 ЦК України
визначено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, з огляду на вказані
положення закону, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи встановленні в
судовому засіданні обставини, суд
прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до
Київської міської ради, ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне
управління юстиції в м. Києві, про
визнання права власності в порядку
спадкуванняє обґрунтованим та таким,
що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.
392, 1223, 1261, 1268-1270, 1274, 1296, 1297 ЦК України, ст.
19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226,
228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 45,1 м2,
житловою площею 30,2 м2, в порядку
спадкування після смерті - ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

СУДДЯ: