АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 в травні 2014 року звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він є членом АГК "Супутник-3" за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 13. 07.11.2013 року за місцем знаходження свого гаражу № НОМЕР_1 він виявив пошкодження цегляної кладки. Протягом останніх місяців він вів будівництво вказаного гаражу, але під час будівництва у нього виникли непорозуміння із сусідом щодо будівництва, оскільки останньому не сподобалося, що позивач будує стінку гаражу, закріплюючи її до стіни гаражу відповідача. У зв"язку з діями відповідача він вимушений був звернутися до міліції із відповідною заявою про пошкодження майна, після чого було складено висновок за результатами перевірки, в ході якої було встановлено, що відповідач самовільно зруйнував стіну гаражу № НОМЕР_1. Оскільки добровільно відповідач не бажає відшкодувати завдану позивачу шкоду, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 4462, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., що виражається у тому, що через неправомірні дії відповідача він зазнав моральних страждань, переживав, погіршився стан його здоров"я.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що він від будівництво гаражу правомірно на основі укладеного із ГБК, членом якого він є, договору «На право самостійної забудови гаражу» від 15.11.2012 р.

В суді апеляційної інстанції апелянт і його представник підтримали подану скаргу, із викладених в ній підстав, відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів ті обставині, що саме відповідач зруйнував стіну належного позивачу гаражу, що призвело до завдання йому матеріальних збитків, не було наведено переконливих доказів того, що саме позивач проводив будівництво з дотриманням всіх необхідних вимог і правил.

Відповідач, в свою чергу, довів у судовому засіданні, що шкоду позивачу було заподіяно не з його вини.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, то і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Але погодитися з таким висновком в повній мірі не можна.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є членом ГБК «Супутник-3», і починаючи з серпня 2013 року веде власним силами будівництво гаражу № НОМЕР_1 на території вказаного ГБК на підставі Договору від 15.11.2012 р. «Про право на самостійну забудову гаражу», будівництво якого на час розгляду справи не було закінчено..

Відповідача є власником сусіднього гаражу № НОМЕР_2.

Оскільки стіна гаражу позивача вище приблизна на метр стіни відповідача, він клав для зв*язки ряд цегли по стіні гаражу відповідача, порівнявшись таким чином із стіною сусіда, завдяки чому між стінами обох гаражів не будуть попадати опади дощу і снігу, не будуть затікати стіни і не буде їхньої руйнації.

Але під час виконання робіт у позивача виникли проблеми із відповідачем, який заперечував проти подальшого ведення робіт у такий спосіб з тих підстав, що в результаті будівництва по стінам його гаражу пішли тріщини.

Відповідач звернувся до позивача з вимогою припинити будівництво, оскільки воно призвело до руйнування його гаражу № НОМЕР_2, але на ці вимоги позивач не відреагував, продовжуючи будівництво. Після цього відповідач звернувся з відповідною заявою до голови АГК "Супутник", але і після цього будівництво не припинилося.

07.11.2013 р. за місцем знаходження гаражу позивач виявив пошкодження цегляної кладки розміром 4,5 м. на 1,5 м., і звернувся із відповідною заявою до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної статі закону, на особу може бути покладений обов*язок по відшкодуванню шкоди у разі встановлення неправомірності дій такої особи, причинно-наслідкового зв*язку між її діями і завданою шкодою, а також вина заподіювача шкоди.

Колегія суддів не може визнати обгрунтованим висновок суду про недоведеність вини відповідача у завданні шкоди позивачу, який зроблений судом лише на підставі пояснень відповідача в судовому засіданні.

При цьому, як вбачається із матеріалів перевірки, проведеної Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві за наслідками поданої позивачем заяви, а саме із власноруч написаних пояснень відповідача від 12.11.2013 року вбачається, що 07.11.2013 р. він самовільно зруйнував стіни, яка зведені (сусідом) на його гаражі, так як жодних дозволів на будівництво він не давав і йому їх (дозволи) не показували. (а.с.14).

Крім того, сам відповідача в ході розгляду справи не заперечував, принаймі про це він зазначав в суді апеляційної інстанції, що скинув з даху гаражу будівельне сміття.

З урахуванням того, що між сторонами у справі, володільцями сусідніх гаражів, існував спір щодо правомірності здійснюваного позивача будівництва свого гаражу по стіні гаражу відповідача, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що частина стіни гаражу позивача була зруйнована відповідачем, і з огляду на обраний останнім спосіб захисту свого порушеного права, такі дії не можна визнати правомірним.

Разом із тим, при вирішенні даної справи слід враховувати те, що будівництво гаражу проводилося позивачем не у точній відповідності до вимог закону.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що він є членом ГБК «Супутник-3», і здійснює будівництво на підставі чинного договору із ГБК на право самостійної забудови гаражу.

При цьому позивачем не було надано доказів того, що будівництво стіни свого гаражу з використанням частково стіни сусіднього гаража іншого власника, передбачено договором на будівництво, затвердженою проектною документацію, погоджено із керівництвом ГБК або хоча б із власником цього гаража, відповідача у справі.

За таких обставин на думку колегії судів, не зважаючи на те, що дії відповідача і неможна визнати правомірними, не можна вважати, що завдана позивачу шкода полягає у пошкодженні майна, а саме його стіни, яка є складовою частиною гаражу, як цілого об*єкту нерухомості, що в свою чергу виключає застосування до спірних правовідносин вимоги ст. 1166 ЦК України.

Позивачем могли бути заявлені вимоги в порядку ст. 1166 ЦК України щодо відшкодування вартості пошкоджених будматеріалів, цегли наприклад, в результаті дій відповідача, але, як зазначалося вище вимоги позивач стосується іншого предмету позову.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню і ухваленню нового про відмову у задоволенні пред*явленого позову, але з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 липня 2014 року скасувати і ухвалити нове такого змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої майнової шкоди в розмірі 4462, 00 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: