Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.

при секретарях: Неділько Л.Л., Сірош О.В.,

за участю прокурорів Хомюк О.В.,
Дашкевич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Служба у справах дітей Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації про позбавлення
батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

19 червня 2014р. представник позивача
звернувся до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи вимоги тим, що 12.11.1998
року між сторонами у справі було
зареєстровано шлюб, від якого сторони
мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 12.05.2004р. шлюб було
розірвано, а постановою Дніпровського
районного суду м. Києва від 12.05.2004р.
стягнуто з відповідача на користь
позивача аліменти на утримання доньки
ОСОБА_3 в розмірі 1/ 4 з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 14.04.2004
року і до її повноліття, але не менше 1/ 2
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. Після цього ОСОБА_2
самоусунувся від виконання покладених
на нього батьківських обов'язків, а
саме: не сплачує аліменти; не
спілкується з дитиною в обсязі
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не забезпечує дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляє інтересу до
внутрішнього світу доньки; не створює
умови для отримання дитиною освіти.
Крім того, коли у ОСОБА_3 була підозра на
ракову пухлину позивач звернулась до
відповідача з проханням відвезти
доньку до Національного інституту раку
в Україні, однак у того не було
можливості, на процедурах та
обстеженнях його також не було. Всі
питання щодо виховання та утримання
доньки вирішуються ОСОБА_1 та вітчимом
ОСОБА_3, без участі, підтримки та
матеріальної допомоги з боку ОСОБА_2
Відповідач ОСОБА_2 не лише не дбає про
фізичний та духовний розвиток ОСОБА_2,
але й заважає її розвитку, намагається
зруйнувати сім'ю позивача - надсилає
погрозливі SMS-повідомлення та дзвонить
ОСОБА_3, ображає її, погрожує, що вб'є
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (вітчима). Наведене, на
думку позивача, свідчить про свідоме
ухилення відповідача від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.
Виходячи з цього, позивач просить
позбавити відповідача ОСОБА_2
батьківських прав щодо його доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та її представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі з викладених у позові
підстав.

Представник позивача додатково
пояснив, що відповідач не телефонував
доньці, на її телефонні дзвінки не
реагував, 10 років не надавав коштів на
утримання доньки та лише 2-3 рази
бачився з дитиною. Навесні 2014 року
відповідач цікавився, чи буде донька
його утримувати.

Позивач додатково пояснила, що
відповідач не брав участі у вихованні
доньки, у 2014 році почав погрожувати по
телефону - телефонував позивачу, її
чоловіку та доньці. При цьому, перешкод
у спілкуванні з донькою відповідачу не
створювали, навіть представник
відповідача телефонував доньці.
Сторони проживають окремо з 2002 року,
відповідач інколи приїздив до 2004 року.
Донька повідомила, що вона не бажає
спілкуватися з батьком. В березні 2012
року відповідач бачив доньку в
останній раз, більше року вони не
спілкувалися. Аліменти відповідач
сплачував незначними платежами, ніколи
нічого не купляв дитині, не дарував
подарунків на день народження доньки
навіть коли сторони проживали разом.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідача суду пояснив,
що відповідач постійно сплачував
аліменти, матеріали виконавчого
провадження містять відповідні
квитанції. Бажання позивача позбавити
відповідача батьківських прав
зумовлено тим, що останній хворів. Його
робота пов'язана з керуванням
транспортними засобами, отже він не
може вживати спиртне. Відповідач
постійно намагається зателефонувати
позивачу та доньці, але вони не беруть
слухавку, тому навіть представнику
відповідача довелося телефонувати
ОСОБА_3, яка сказала, що їй від батька
нічого не потрібно. Позивачем
вчинюється тиск на дитину - надання
дозволу на спілкування обумовлюється
наданням значних грошових коштів.
Відповідач постійно працював,
виконавчий лист знаходився на
підприємстві, за ним стягувалися кошти.

Відповідач в судовому засіданні
пояснив, що з 2004р. по 2006 рік він не
працював, з 2006 по 2012 роки працював на
підприємстві водієм, сплачував
аліменти, у 2012 році влаштувався на нову
роботу, приїздив до дитини, до школи,
їздив з нею на рибалку, в кіно, на
ковзанку. З 2012р. по 2014р. у нього почалися
проблеми зі здоров'ям, було зроблено
три операції. У 2012 році позивач
повідомила, що вона не бажає одержувати
аліменти поштою, відповідач погодився
та привозив грошові кошти - по 500,00грн.
на місяць. Приблизно у листопаді 2013
році ОСОБА_3 зателефонувала
відповідачу та повідомила, що матір з
вітчимом виганяють її з дому, однак він
не зміг забрати доньку, оскільки
перебував у іншому місті. Після цього
донька відмовилась спілкуватися з
відповідачем. Останній раз відповідач
бачився з дитиною влітку 2013 року,
бачився регулярно - 2-3 рази на місяць.
Завжди цікавився здоров'ям дитини та
успіхами у навчанні, давав поради.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації в
судовому засіданні підтримав висновок
про доцільність позбавлення
відповідача батьківських прав та
додатково пояснив, що висновок органу
опіки та піклування прийнятий на
підставі рішення комісії. Представник
особисто спілкувався зі сторонами,
надавав їм поради та консультації,
роз'яснив відповідачу що йому
необхідно зробити, щоб налагодити
стосунки з дитиною.

Прокурор в судовому засіданні
зазначила, що позбавлення відповідача
батьківських прав відповідає
інтересам неповнолітньої дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, думку
третьої особи та прокурора, приходить
до наступного.

У відповідності до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Законодавство про охорону дитинства
ґрунтується на Конституції України,
Конвенції ООН про права дитини,
міжнародних договорах, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, і складається із Закону
України «Про охорону дитинства» від 21.
06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших
нормативно-правових актів, що
регулюють суспільні відносини у цій
сфері.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом із батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.
Право дитини на отримання належного
сімейного виховання виникає у неї від
народження.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, батько може
бути позбавлений судом батьківських
прав, якщо він, зокрема, ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

З позовом до суду про позбавлення
батьківських прав, згідно ст. 165 СК
України, має право звернутися один з
батьків.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Для встановлення таких обставин суду
потрібно ретельно перевіряти докази,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
обов'язково здійснювати необхідні дії
для з'ясування позиції відповідача й
обґрунтувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України,
рішення ґрунтується на досліджених
наявних в справі доказах.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.05.2004 року (а.с. 13) та 18.11.2004р. видано
свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про народження,
батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 -
позивач по справі та ОСОБА_2 -
відповідач по справі (а.с. 12).

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 12.05.2004 року стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в
розмірі 1/ 4 частини з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з
14.04.2004р. і до її повноліття, але не менше
1/ 2 неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян.

Як убачається з розрахунку
заборгованості по аліментах №1371/6 від
18.08.2014р., виданого ВДВС Дніпровського
РУЮ у м. Києві, заборгованість ОСОБА_2
станом на 11.08.2014р. становить 8707,28грн.
(а.с. 92-94), проте ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва від 01.10.2014 року
даний розрахунок заборгованості по
аліментах скасовано та зобов'язано
державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві
перерахувати заборгованість ОСОБА_2 по
аліментах згідно з виконавчим листом №
755/13868/14 від 12.06.2014р., виходячи з
встановленої Державною службою
статистики України середньої
заробітної плати в м. Києві у вказаний
період (а.с. 85). При цьому з наявного на
копії ухвали відбитку штемпеля не
вбачається набрала чи ні дана ухвала
законної сили.

Згідно розрахунків заборгованості по
аліментах № 1371/6 від 11.08.2014р. та № 1371/2
від 30.10.2014р., виданих ВДВС Дніпровського
РУЮ у м. Києві та наданих стороною
позивача, заборгованість станом на
11.08.2014р. становить: в першому розрахунку
- 32399,63грн.; в другому розрахунку - 40186,75
грн. (а.с. 81-84).

При цьому, з розрахунку заборгованості
по аліментах №1371/6 від 26.09.2014р., виданого
ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві,
вбачається, що заборгованість станом
на 01.11.2014р. становить 0,00 грн. (а.с. 95-97).

З усіх наявних в матеріалах справи
розрахунків заборгованості по
аліментах вбачається, що відповідач
перестав сплачувати аліменти з квітня
2012р. При цьому, згідно розрахунку
заборгованості №1371/6 від 26.09.2014р., у
вересні 2014 р. відповідач сплатив
аліменти в сумі 9081,08 грн., що також
підтверджується копією квитанції (а.с.
98).

Відповідно до повідомлення
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» №841-Х-20916
від 05.09.2014 року, проведеною перевіркою
встановлено, що за період з червня 2009
року по березень 2012 року на ім'я ОСОБА_1
поштові перекази, відправником яких є
ОСОБА_2, в надходженні не значаться,
провести перевірку стосовно приймання
та виплати поштових переказів,
адресованих гр. ОСОБА_1, за період з
жовтня 2006 року по травень 2009 року,
неможливо, оскільки інформація за
поштовими переказами зберігається
протягом п'яти років (а.с. 86). Однак,
враховуючи, що з 2006 року по березень 2012
року, згідно всіх наданих суду
розрахунків заборгованості по
аліментах, останні сплачувалися
щомісяця, що узгоджується з доводами
відповідача стосовно того, що в цей
період виконавчий лист знаходився за
місцем його роботи, суд приходить до
висновку, що стороною позивача не
надано доказів несплати відповідачем
аліментів за цей період (2006-2012 роки).

Як убачається з відповіді на
адвокатський запит представника
позивача, наданої ДПІ у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № 692/Х/26-50-17-02-12 від
17.09.2014р., згідно поданих до ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві ТОВ «Р.В. Стиль» розрахунків
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку (ф. №1 ДФ)
за період з березня 2012р. по червень 2013р.
на підприємстві ОСОБА_2 не працював.
Згідно поданого звіту про суми
нарахованої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення, допомоги,
компенсації) застрахованих осіб та
суми нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів ОСОБА_2 був прийнятий
на роботу ТОВ «Р.В. Стиль» 01.07.2014р., сума
нарахованої заробітної плати складає
1220,00 грн. (а.с. 87).

Як убачається з виписок із медичної
картки амбулаторного (стаціонарного)
хворого Олександрівської клінічної
лікарні м. Києва, ОСОБА_2 перебував на
стаціонарному лікуванні з 07.03.2013р. по
11.03.2013р., з 01.07.2013р. по 08.07.2013р. та з 26.12.2013
року по 03.01.2014р. та йому було проведено
дві операції (а.с. 99-101).

Згідно характеристики ОСОБА_3, виданої
Державною художньою середньою школою
імені Т.Г. Шевченка, з вересня 2013 року
участь у вихованні та шкільному житті
дівчини беруть мати - ОСОБА_1 та вітчим -
ОСОБА_4 За час навчання в школі дівчини
батько, ОСОБА_2, жодного разу школу не
відвідав, станом успішності, шкільним
життям дочки не цікавиться, зв'язку з
класним керівником та вчителями не
підтримує (а.с. 27).

Відповідно до Акту обстеження
житлово-побутових умов дитини ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_1, від 17.06.2014р., сім'я
(ОСОБА_1, ОСОБА_4 та дитина) займає 2
кімнатну квартиру, в якій є всі
комунальні зручності, комплекс
санітарно-гігієнічних приміщень, в
кімнатах прибрано, присутні всі
необхідні предмети побуту та інтер'єру.
ОСОБА_3 проживає в окремій кімнаті де є
диван, шафа-купе, трюмо, письмовий стіл,
телевізор, ноутбук (а.с. 71).

Як убачається з висновку, складеного
капітаном міліції Шевченківського РУ
ГУМВС України в м. Києві за
результатами перевірки заяви ОСОБА_1,
остання пояснила, що ОСОБА_2
неодноразово телефонував їй на
мобільний телефон та в розмові
погрожував їй та членам її сім'ї
фізичною розправою, а також прислав СМС
повідомлення погрозливого характеру.
Опитаний ОСОБА_2 свої дії пояснив тим,
що його колишня дружина настроює проти
нього спільну доньку, наговорює на
нього, намірів вчиняти протиправні дії
відносно колишньої дружини та членів
її сім'ї в нього немає (а.с. 33).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 суду показав, що він є цивільним
чоловіком позивача, останній раз він
бачив відповідача три роки тому, коли
ОСОБА_3 збив автомобіль. Відповідач
неодноразово телефонував, погрожував
свідку та всій сім'ї. Коли у дитини була
підозра на онкологічне захворювання,
відповідач відмовився везти її до
лікарні. Зі слів ОСОБА_3 свідку відомо,
що відповідач водив її у McDonald's. Коли
дитина телефонувала відповідачу, він
увесь час був зайнятий. Рішення про
необхідність подачі даного позову було
прийнято сім'єю спільно, оскільки
відповідач сказав ОСОБА_3, що йому вже
треба допомагати. Звернутися з даним
позовом порадили у міліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду показав, що з позивачем
знайомий зі школи, з відповідачем
познайомився у 2001 році, останній раз
його бачив приблизно у 2002-2003 році. Діти
свідка та сторін ходили до одного
дитячого садка а до 2012 року до однієї
школи. В школі на батьківських зборах
відповідача ніколи не було. До 2010 року
свідок з дитиною кожного року
приходили на день народження ОСОБА_3,
відповідача жодного разу не було.
Позивач ніколи не заважала відповідачу
спілкуватися з дитиною.

Оцінюючи показання даного свідка, суд
приходить до висновку, що свідок
востаннє приходив до помешкання
позивача та дитини до 2010 року на дні
народження останньої, а не перебування
відповідача в цей час на днях
народженнях у дитини, які відбувалися
за адресою проживання позивача та її
цивільного чоловіка, та невідвідування
ним батьківських зборів у школі не може
бути безумовним доказом нехтування
відповідачем своїми батьківськими
обов'язками.

Допитана в судовому засіданні, в
присутності представника органу опіки
та піклування, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 суду
пояснила, що батька вона бачила в
останнє 2-3 роки тому, зазвичай вона
телефонувала батьку, останній
зателефонував їй на початку 2014 року та
погрожував, висловлювався нецензурною
лайкою, з цих пір вона не спілкується з
батьком. При цьому пояснити яким чином
відповідач погрожував їй, свідок не
змогла. Пояснила, що це вона попросила
матір, щоб та звернулася з даним
позовом. Коли свідка збила машина,
приїхала швидка, відповідач приїхав на
місце ДТП та до лікарні, але відразу
поїхав звідти. В 4 чи 5 класі вона
запросила батька на виступ, однак той
приїхав вже після завершення виступу.
Одного разу, приблизно 2 роки тому,
відповідач забирав її зі школи на день
народження. Одного разу відповідач
натякнув їй, що він хворий, старий, йому
треба допомагати матеріально, свідок
не бажає в майбутньому утримувати
відповідача, бажає змінити прізвище.

Аналізуючи зазначені вище докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що відповідач дійсно перестав
сплачувати аліменти з квітня 2012р.,
проте у 2013-2014 роках він тричі перебував
на стаціонарному лікуванні, у вересні
2014 р. відповідач сплатив
заборгованість по аліментах в сумі 9081,08
грн., неповнолітня дитина сторін -
ОСОБА_3 на час розгляду справи
негативно ставиться до батька,
ображена на нього, не бажає
спілкуватися з відповідачем, не
відповідає на його телефонні дзвінки,
оскільки перебуває під впливом
негативного ставлення до відповідача з
боку позивача та її цивільного
чоловіка, які вважають, що відповідач в
подальшому вимагатиме від доньки
матеріальної допомоги. Однак доказів
свідомого нехтування відповідачем
своїми обов'язками суду не надано,
навпаки недозволена поведінка
відповідача по відношенню до позивача
(а.с. 33, 34) викликана саме переживаннями
відповідача з приводу неможливості
спілкування з донькою.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК
України, при розгляді судом спорів щодо
позбавлення батьківських прав
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування, який подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору.

Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може
не погодитися з висновком органу опіки
та піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

За змістом абзаців 2, 3 п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (зі змінами,
внесеними Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 19 грудня 2008
року № 20) органами опіки та піклування
є державні адміністрації районів,
районів міст Києва і Севастополя,
виконавчі органи міських чи районних у
містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2342-IV
«Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування» на служби у справах дітей
покладається безпосереднє ведення
справ та координація діяльності
стосовно дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.
Висновок органу опіки та піклування
оформляється на бланку державних
адміністрацій районів, районів міст
Києва і Севастополя, виконавчих
органів міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад, підписується
головою (заступником голови) та
скріплюється печаткою.

Представником третьої особи подано
суду висновок № 109/02/40-6657
Шевченківської районною в місті Києві
державної адміністрації, згідно якого
комісія з питань захисту прав дитини
при Шевченківській районній в місті
Києві державній адміністрації
підтримує позовну заяву громадянки
ОСОБА_1 до громадянина ОСОБА_2 щодо
позбавлення його батьківських прав
відносно малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 88-89).

Оскільки даний документ не містив
висновку органу опіки та піклування
щодо доцільності чи недоцільності
позбавлення відповідача батьківських
прав, представнику третьої особи судом
було запропоновано надати висновок,
який відповідав би формі для таких
висновків.

Після цього на вимогу суду,
представником третьої особи було
надано суду висновок Шевченківської
районна в місті Києві державної
адміністрації № 109/02/40-8081 від 28.11.2014р., в
якому зазначається, що комісія з питань
захисту прав дитини при Шевченківській
районній в місті Києві державній
адміністрації, вважає за доцільне
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав
відносно малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 114-115).

Суд вважає даний висновок недостатньо
обґрунтованим, оскільки він містить
лише загальні фрази щодо самоусунення
батька від виховання доньки,
нехтування ним своїми батьківськими
обов'язками, оскільки той не виявляє
турботи щодо своєї дитини, не
цікавиться її особистим життям,
здоров'ям та вихованням, матеріальної
допомоги не надає, не відвідує дитину.
Згідно цього висновку, документами, на
підставі яких орган опіки та
піклування прийшов до такого висновку,
є довідка державної виконавчої служби,
характеристика зі школи, висловлювання
дитини.

З цього вбачається формальний підхід
комісії з питань захисту прав дитини до
з'ясування наявності підстав для
надання саме такого висновку.

При цьому, представник третьої особи в
судовому засіданні пояснив, що він
особисто спілкувався з відповідачем
та, в рамках наданих йому повноважень,
надав останньому консультації та
поради стосовно того, що відповідач має
зробити для налагодження стосунків з
дитиною, роз'яснив відповідачу право
звернутися до служби у справах дітей із
заявою про встановлення порядку
зустрічей з дитиною.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає
передбачених Законом підстав для
застосування до батька дитини такого
крайнього заходу впливу на нього як
позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
відносить судові витрати по сплаті
судового збору за рахунок позивача у
сплаченому при подачі позову розмірі.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 164, 165
СК України, керуючись ст.ст. 1-4, 10, 11, 57-60,
179, 208, 209, 212-215, 293, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Служба у справах дітей
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі через Дніпровський районний суд
м. Києва апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення. Якщо
особа яка оскаржує рішення не була
присутня у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, скарга
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя