АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/1325/13-ц
Провадження № 22-ц-/790/2817/14 Головуючий І інстанції: Лосєва Д.А.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Довгаль А.П., Пшенічної Л.В.,

при секретарі Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Десята державна нотаріальна контора Дзержинського району м. Харкова про визнання права власності на частку будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину по заповіту та договору дарування,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням уточнень просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину по заповіту, видане ОСОБА_3 24.04.1974 р. за р.№ 1-2786 нотаріусом Десятої (ліквідованої) Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, визнати частково недійсним договір дарування від 08 серпня 2000 року, посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за №1277, визнати право власності на частину будинку з надвірними будівлями по вул. Клочківській, 304 в м. Харкові в порядку спадкування за законом, та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних посилався на те, що 15 вересня 1970 року помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на ? частину будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: м. Харків, вул.. Клочківська, буд 304. Інша 1/2 частина будинку з надвірними будівлями належала матері позивача ОСОБА_7 як майно, спільно нажите під час шлюбу. Заповіт ОСОБА_8 не складався. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька були позивач, його матір та два брати позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_9. Брати позивача спадщину після смерті батька не прийняли, так як у шестимісячний строк заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подали, володіти або управляти спадковим майном не стали. Інших спадкоємців першої черги на той час не було. Позивач та його матір після смерті батька прийняли у спадок кожний по 1/4 частині житлового будинку з надвірними будівлями, так як на момент смерті проживали разом із спадкодавцем та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Однак свої спадкові права позивач належним чином не оформив, до нотаріальної контори з заявою не звертався, свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом він не отримував. Відповідач у справі - його племінник, який також проживає у спірному домоволодінні, документи на домоволодіння не дає, повідомляв позивачу, що той не має ніяких прав на будинок.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено:

- визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину по заповіту, видане 24.04.1974 р. за р.№ 1-2786 нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 ОСОБА_3;

- визнано частково недійсним договір дарування з однієї сторони ОСОБА_3 ( даруватель) з другої сторони ОСОБА_1 (обдарований) жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Харкові, вулиця Клочківська, будинок № 304 від 08 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за №1277;

- визнано за ОСОБА_10 в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: місто Харків, вул. Клочківська, буд. № 304.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував строків позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам цивільного процесуального закону рішення суду відповідає у повній мірі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно та всебічно зясував та встановив

фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_8 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, тому вважав за необхідне визнати за останнім право власності на спадкове майно, встановив наявність підстав для визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину по заповіту та договору дарування спірного житлового будинку з надвірними будівлями.

З висновком суду судова колегія погоджується, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, вимогам ст.. ст.. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, узгоджується з положеннями ст.. ст.. 524 527, 548, 549 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

По справі встановлено, що ОСОБА_8, який є батьком позивача ОСОБА_2 та дідом відповідача ОСОБА_1, на підставі договору №8 від 24 січня 1946 року, про право забудови була виділена земельна ділянка під забудову житлового будинку з господарськими будівлями.

25 листопада 1959 року будинок №304 по вулиці Клочківський у місті Харкові був прийнятий в експлуатацію.

27 лютого 1961 року за №29194 право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_8

Батьки позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі.

ОСОБА_8 помер, згідно свідоцтва про смерть №389329, 15 вересня 1970 року.

Після смерті останнього до державних нотаріальних контор за місцем відкриття спадщини спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася.

На час смерті ОСОБА_8 у спірному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_7 дружина та ОСОБА_2 син, позивач у справі.

Спадщина відкрилася на ? частини будинку.

ОСОБА_7 померла 26 липня 1973 року.

Згідно заповіту ОСОБА_7, посвідченого 12 квітня 1973 року за реєстровим номером 6-258, вона заповідала своєму синові ОСОБА_3 (батькові відповідача ОСОБА_1С.) належну їй частину домоволодіння та усе майно, з чого б воно не склалося та де б воно не було.

24.04.1974р. за р.№ 1-2786 нотаріусом Десятої (ліквідованої) Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої гр. ОСОБА_7, яка спадщину після померлого 16.09.1970 р. її чоловіка, ОСОБА_8 фактично прийняла, але юридично не оформила. Свідоцтво видано сину - ОСОБА_3.

08 серпня 2000 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 був посвідчений Договір дарування, зареєстрований у реєстрі за №1277, згідно якому ОСОБА_3 подарував своєму сину ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по вул. Клочківській, 304 в м. Харкові.

21.12.2000р. ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, зареєстровано в КП «ХМБТІ», реєстровий №29194.

Отже, ОСОБА_2 разом зі своєю матірю ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8 у 1970 році фактично прийняли спадщину по 1/4 частині будинку, продовжуючи проживати в будинку, який був місцем проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.. 548 ЦК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.549 ЦК України УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом ст.. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня прийняття спадщини.

ОСОБА_2 постійно мешкає та зареєстрований за адресою спірного будинку з 14 березня 1966 року, про що свідчать відмітка у паспорті на його імя (а.с.4), іншого житла не має, про що підтвердив в ході апеляційного розгляду і відповідач у справі ОСОБА_1.

Судова колегія вважає, що суд правильно визначився з правовою оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами обґрунтовано застосував нормативно-правові акти, зазначені в рішенні, підставно вважав за необхідне визнати право власності на ? частину житлового будинку за ОСОБА_2 та як наслідок, визнати частково недійсними договори.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд привів мотиви у рішенні, з яких вважав встановленою наявність фактів, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги.

Посилання відповідача на порушення позивачем строків позовної давності є безпідставними та такими, що не погоджуються з фактичними та конкретними обставинами справи.

Судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 висновки суду не спростовані, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -