Справа № 466/5470/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» жовтня 2014 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Гапаляк О.М., Шутяк З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за первісним ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування грошових коштів дійсним,

у с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_2, в якій просить визнати недійним договір дарування грошових коштів, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 січня 2008 року та застосувати наслідки недійсності правочину договору дарування грошових коштів, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 січня 2008 року.

В позовній заяві зазначив про те, що 16 січня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір дарування грошових коштів. Згідно п.1 вказаного договору, дарувальник, розуміючи умову щодо безоплатності цієї угоди, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, передає, а обдарований приймає у дар гроші в сумі 100 000 грн. що на день укладення цього правочину є еквівалентом суми 20 000 доларів США. За цим договором дарування 16 січня 2008 року, ним, ОСОБА_1 було передано відповідачу першу частину грошових коштів в сумі 80 000 грн. а 01 березня 2008 року наступну частину 20 000 грн. Сторонами було погоджено нотаріальне посвідчення цього договору, проте, всупереч умовам договору, такий не посвідчувався нотаріально. З огляду на відсутність нотаріального посвідчення вказаного договору дарування, позивач ОСОБА_1 вважає його укладеним з порушенням вимог цивільного законодавства й таким, що повинен бути визнаний недійсним, а кошти повернуті.

У ході судового розгляду, відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання договору дарування грошових коштів від 16 січня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - дійсним.

В обгрунтування заявлених зустрічних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що 16 січня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір дарування грошових коштів на придбання автомобіля на суму 100 000 грн. , що на день укладення цього правочину було еквівалентом суми 20 000 доларів США. Однак, від нотаріального посвідчення договору під час його укладення ОСОБА_1 ухилився. Враховуючи те, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулось часткове виконання його умов шляхом передання позивачем ОСОБА_1 повної суми договору дарування, що підтверджується заявами про передання коштів, просить визнати такий договір дійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, в задоволенні зустрічних позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 09 жовтня 2014 року проти первісного позову заперечив та зазначив, що 16 січня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір дарування грошових коштів, за яким ним було отримано грошові кошти в сумі 100 000 гривень. За подаровані кошти ним було придбано автомобіль - марки Kia Sorento 2,5 D, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Під час укладення цього договору, він неодноразово звертав увагу ОСОБА_1 на необхідність нотаріального посвідчення договору дарування, проте останній відмовився з огляду на небажання нести додаткові витрати та відсутність часу. У первісному позові просив відмовити, зустрічний позов - задовольнити. В наступні судові засіданні не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, підтримала позовні вимоги, викладені в зустрічному позові, які просить задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у первісному позові ОСОБА_1 про визнання договору дарування грошових коштів недійсним слід відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 16 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування грошових коштів. Відповідно до п.7 договору, всі витрати, повязані зі складанням цього договору та його нотаріальним посвідченням сплачуються дарувальником.

Сторони в судовому засіданні підтвердили факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 в розмірі 80 000 гривень в день укладення договору та грошових коштів в розмірі 20 000 гривень 01 березня 2008 року, які були подаровані для придбання автомобіля.

Згідно ч. 5 ст.719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи те, що сума договору дарування від 16 січня 2008 року перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, він повинен був укладеним у нотаріальній формі, що і було погоджено сторонами під час укладення вказаного договору.

В ході судового розгляду встановлено факт ухилення ОСОБА_1 від нотаріального посвідчення договору, а також факт повного виконання цього договору сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Водночас, ч. 2 ст. 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 ухилявся від нотаріального посвідчення договору дарування грошових коштів, у звязку з небажанням нести додаткові витрати, що були б зумовлені нотаріальним посвідченням договору, а також за відсутності часу на вчинення таких дій.

Враховуючи наведене вище, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання його умов шляхом передання ОСОБА_1 суми вказаної в договорі дарування, а також факт ухилення ОСОБА_1 від нотаріального посвідчення договору дарування, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Як розяснено в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З огляду на Узагальнення судової практики, щодо розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсних від 24 листопада 2008 року, якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК України за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним. Це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Також слід зазначити, що правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 слід відмовити у зв»язку з його безпідставністю, задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 218, 220, 638, 717, 718, 719, 722 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову відмовити у зв»язку з його безпідставністю.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Визнати договір дарування грошових коштів, який був укладений 16 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, - дійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 243,60грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5