Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гончарука В.П.

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Відділ ДМС України в Дніпровському районі м. Києва про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, відповідачі в квартирі не проживають тривалий час в зв'язку з постійним проживанням в США.

Позивач надав в судове засідання заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, розглянувши справу у її відсутність.

Відповідачі надали в судове засідання заяви в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просили їх задовольнити, розглянувши справу у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що мвститься в матеріалах справи, позивач володіє на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1

Виходячи з довідки Ф-3 № 160 від 07.02.2014р., виданої Житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» № 403.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідно до довідки від 16.01.2014 року являються громадянами США, та постійно прожиають на території США.

Відповідно до положень ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положень ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно із ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків.

Відповідно до Ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень позивачки викладених у позовній заяві, відповідачі тривалий час знаходяться поза межами території України та є громадянанми США , а тому за таких обставин є підставі визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловою площею, а саме в АДРЕСА_2.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 163 Житлового кодексу України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст. ст. 256-257,259, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 232-233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1984р.н. та ОСОБА_3, 1990р.н. такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, шляхомзняття їх з реєстраційного обліку за цією адресою.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя :