Справа № 750/3342/14
Провадження № 2/750/1341/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2014 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої судді Карапута Л.В.,

при секретарі Руденок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

03.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору недійсним та просить визнати кредитний догошр № 91 -12 від і 14.06.2012 року укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Кредобанк», недійсним визнати договір застави транспортного засобу від 20 07.2012 року, укладений між мною ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Кредобанк» недійсним.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Кредобанк» 14.06.2012 року укладений кредитний договір № 91-12, відповідно до якого відповідач передав у власність позивача грошові кошти в сумі 168715,00 грн. на строк до 13.06.2019 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 21.07.2012 року був укладений договір застави транспортного засобу.

Відповідно до ст.1 Закону „Про захист прав споживачів " «... споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції' - споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; - продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб». Оскільки, надання коштів за вказаним Договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: - Відповідач є банком - Позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника; - продукція що набувається, тобто кредит, який є предметом Договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», остільки правовідносини, породження яких є метою Договору, регулююся Законом «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» вимагає визначити в договорі існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому, числі між зобов'язаннями споживача тип процентної ставки; орієнтовна сукупна вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням; наприклад, таких, як: адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення й т.д.); строк, на який кредит може бути отриманий; варіанти повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна й , якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, а які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати де к ладну інформацію; позитивні й негативні аспекти пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними., якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач в) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; (банком обмежене право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кредит, так як ним не повідомлено про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору надання кредиту, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину (договор) є недодержання в момент вчинення правочииу сторонами або однією із сторін зокрема, вимоги про те що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, я також моральним засадам суспільства. Крім цього, волевиявлення учасника правочину та бути вільним, відповідати його внутрішній волі.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору". Спірний Договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання Банком умов Договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ).

Відповідно до ч. 6 ст 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використання нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З правовідносин, що склалися, вбачається, що правочини, які позивач просить визнати не дійсними, не є такими що порушують публічний порядок, а тому, з підстав заявлених позивачем, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 210, 292, 294 ЦПК України,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Л.В. Карапута