Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/1150/14-ц

Провадження № 2/185/983/14

12 червня 2014 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабій С.О., при ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

29.01.2014 р. до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 01.06.2013 р., яким просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу за договором позики та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 01 червня 2013 року він уклав з ОСОБА_4 договір позики грошей, згідно якого передав відповідачу грошові кошти в розмірі 38 808,00 грн. з умовою їх повернення до 01 червня 2014 року, частками, згідно графіка повернення позики. Однак, боржник отримані кошти позивачу не повернув. Згідно п. 5.2. Договору, в разі неповернення коштів у строки, вказані в договорі, позичальник сплачує плату за користування позикою, яка складає 1% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. На момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 38 808, 00 грн., а плата за користування грішми 8591,66 грн. Крім того, в забезпечення зобов'язань за договором позики грошей від 01.06.2013 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 01.06.2013 р. було укладено договір поруки, відповідно до п. 4.1 якого ОСОБА_3 зобов'язалась у разі порушення боржником своїх зобов'язань за договором позики грошей, нести із боржником солідарну відповідальність.

23.05.2014 р. судом було отримано від реєстраційної служби Павлоградського МУЮ Дніпропетровської області копію актового запису про смерть № 762 від 05.07.2013 р., відповідно до якого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 04.05.2013 р., свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 525956 (а.с.35), у звязку із чим ухвалою суду від 28.05.2014 р. провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики було закрито у частині вимог до ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_3 підтримав, просив стягнути кошти із вказаного відповідача як поручителя ОСОБА_4, оскільки у спірних правовідносинах зобовязання ОСОБА_4 як боржника за договором позики не припиняються його смертю, оскільки не є нерозривно пов'язаним з його особою, та допускають правонаступництво.

Відповідач проти позову заперечував, вказав, що хоча і укладав із позивачем договір поруки, він не погоджувався відповідати за зобовязаннями ОСОБА_4 чи його спадкоємців після смерті боржника.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

01 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 38 808,00 грн., а ОСОБА_4 зобовязався повернути зазначену суму частками згідно графіку погашення боргу до 01 червня 2014 року. (а.с.7)

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладання зазначеного договору ОСОБА_4 була складена розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 38 808,00 грн. (а.с.8). Таким чином, форма договору позики не порушена.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ОСОБА_4 не повернув позивачу отримані у позику кошти.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4.4. договору позики, в разі неповернення коштів у строки, вказані в договорі, позичальник сплачує плату за користування грошима, яка складає 1% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 38 808, 00 грн. залишилася неповернутою ОСОБА_4 позивачу, плата за користування позикою за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка на день складання позивачем позову, а саме 23.01.2014 року, розрахована у сумі 8 591, 66 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, в забезпечення зобов'язань за договором позики грошей від 01.06.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 01.06.2013 р. було укладено договір поруки, відповідно до п. 4.1 якого ОСОБА_3 зобов'язалась у разі порушення боржником ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором позики грошей, нести солідарну відповідальність (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

ОСОБА_4 помер 04.05.2013 р. (а.с.35). Спірні правовідносини між позивачем та ОСОБА_4 виникли з зобовязань позики, які допускають правонаступництво.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення статті 1282 ЦК, а саме, що спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Тому плата за користування позикою, яка складає 1% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж, могла нараховуватися ОСОБА_4 із 01.07.2013 р. до 04.07.2013 р., на 1078 грн. несплаченого платежу відповідно до п.п.4.2., 5.2. договору позики грошей від 01 червня 2013 року, укладеного позивачем із ОСОБА_4, і становить за вказаний період 32,34 грн. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою ОСОБА_4 як позичальником і не можуть присуджуватися до сплати, зокрема його спадкоємцями.

Ухвалою суду від 28.05.2014 р. було задоволення клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Першої Павлоградської державної нотаріальної контори копії документів, наявні у спадковій справі ОСОБА_4 Супровідним листом від 30.05.2014 р. до суду було направлено спадкову справу № 871/2013 до майна померлого ОСОБА_4 (а.с.44-61), із якої вбачається, що жодні особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не зверталися, свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не видавалися, наявність спадкового майна, та спадкоємців ОСОБА_4, яки прийняли спадщину, не вбачається.

За ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Позивач на підставі ч.3 ст. 1281 ЦК України має право протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відтак, за відсутності чи недостатності спадкового майна зобов'язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна.

Відповідно до абз. 3-5 п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» поручитель приймає на себе зобовязання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обовязку щодо виконання зобовязання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із змісту договору поруки, відповідно до п. 4.1 якого ОСОБА_3 зобов'язалась у разі порушення боржником ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором позики грошей, нести солідарну відповідальність (а.с.9) не випливає згода відповідача ОСОБА_3 як поручителя ОСОБА_4 відповідати за будь-якого нового боржника (спадкоємця ОСОБА_4В.), і існування таких позивачем не доведено. Так само, позивачем не доведено та із матераіалів справи не випливає, що відповідач ОСОБА_3 сама є спадкоємцем боржника ОСОБА_4, який прийняв спадщину, і тому може вважатись боржником перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У звязку із вказаними обставинами у суд відмовляє позивачу у заявленому позові.

Керуючись ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 546, 553, 554, 589, 590 ч.1, 591 ч. 1, 599, 607, 1050 ч. 2, 1054, 1218, 1231, 1281, 1282 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 5-8, 10,11, 57, 60, 84, 88, 209, 212, 214-215, 224-228, 294 суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій

Згідно з оригіналом.

Суддя С.О. Бабій