Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4731/14 Головуючий у 1 інстанції: Баранов В.І.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 22» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 про визнання договорів іпотеки та відступлення прав вимоги недійсними, скасування запису про обтяження з Державного реєстру іпотек, виключення реєстраційного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_4 про визнання договорів іпотеки та відступлення прав вимоги недійсними.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, 20.04.2011р. Мелітопольським міськрайонним судом по цивільній справі № 2-552/2011р. ухвалено рішення, відповідно до якого укладений 30.06.2004р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 визнано договором купівлі-продажу.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 12 червня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа: КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» про розподіл майна за ОСОБА_3 визнано право власності на 12/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Вказував на те, що в порушення вимог частини другої статті 6 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 369 Цивільного кодексу України, статті 65 Сімейного кодексу України, без його згоди як співвласника спірного будинку, 12 серпня 2008 року ОСОБА_4 передала в іпотеку Акціонерному комерційно - інноваційному банку "УкрСиббанк" (далі - Банк) вищезазначений будинок, на який нотаріусом при посвідченні договору іпотеки накладено заборону на відчуження.

Посилаючись на ці обставини, просив:

- визнати недійсним договір іпотеки № 0/З від 12 серпня 2008 року укладений між Акціонерним комерційно інноваційним банком "УкрСиббанк", в особі начальника відділення № 396 АКІБ "УкрСиббанк" Перегуди Олега Васильовича та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 12 серпня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 6856;

- визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13 лютого 2012 року укладений між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 13 лютого 2012 року, зареєстрований в реєстрі № 649-650;

- скасувати запис з Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером обтяження 7724417 від 13 листопада 2012 року про обтяження - іпотеку, об'єкт обтяження: будинок, житловий, адреса: АДРЕСА_1, РПВН: 5249953;

- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний запис № 7724720 від 12 серпня 2008 року про накладення арешту на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2014 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «УкрСиббанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За положеннями статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до роз'яснень ч.1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності передбачених законом.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 2008 року між Акціонерним комерційно інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредитні кошти.

На забезпечення зобов'язання за договором споживчого кредиту 12 серпня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 0 (далі-Договор іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі за № 6856, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 45-49).

Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_10, 01 липня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №6017 (а.с.42-43).

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 в КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.07.2008 року на підставі договору дарування житлового будинку від 01 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_10, про що свідчить витяг № 19440654 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.44).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 в період з 20.10.2002 року по 23.08.2006 року (а.с.10).

20.04.2011р. Мелітопольським міськрайонним судом по цивільній справі № 2-552/2011р. ухвалено рішення відповідно до якого укладений 30.06.2004р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 визнано договором купівлі-продажу.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним Договору іпотеки №0/З від 12.08.2008р., суд першої інстанції послався на порушення ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», та зазначив, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.06.2013 року по цивільній справі №815/10128/2012 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» про розділ майна за ОСОБА_3 визнано право власності на 12/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення вимоги про визнання недійсним Договору іпотеки, суд першої інстанції не врахував положення статей 203, 215 ЦК України та не звернув уваги на те, що на момент укладання спірного Договору -12.08.2008р. - предмет іпотеки належав іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 01 липня 2008р., а не на підставі договору дарування від 30 червня 2004 року, як зазначає позивач, цей договір дарування сторонами не оспорювався, не визнавався судом недійсним, рішення суду, за яким ОСОБА_3 набув право власності на 12/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 ухвалено 12 червня 2013 року, тобто через 5 років після укладання іпотечного договору й не може впливати на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням цього договору.

Зі змісту ч. 1 ст. 512 ЦК України вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Судом першої інстанції встановлено, та не оспорюється сторонами, що 13 лютого 2012 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладений Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Коллект» права вимоги за кредитним договорами, в тому числі права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4. Одночасно з відступленням прав вимоги за кредитними договорами до ТОВ «Кей-Колект» перейшли усі права за відповідними договорами забезпечення, про що свідчить, зокрема, Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладений 13.02.2012 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9, реєстр № 649-650 (а.с.50-53).

Відповідно до умов цього договору до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки №0/3 від 12.08.2008р., реєстр №6855. На підставі зазначеного договору в реєстрі речових прав на нерухоме майно замінено іпотекодержателя з АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного 13.02.2012 року, ТОВ «Кей-Колект» відступлені права вимоги за договорами іпотеки в кількості 1015 штук (а.с.50-53).

З огляду на викладене, Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладений 13.02.2012 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», укладений відповідно до норм ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Звертаючись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним, позивач не вказує, які саме вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, не додержані сторонами при укладанні 13.02.2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного 13.02.2012 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9, реєстр № 649-650, суд першої інстанції не зазначив норми права, на підставі якої цей договір визнається недійсним.

До того ж, визнавши договір недійсним, суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення суду в цій частині стосується прав та інтересів 1015 осіб, які не були залучені до участі в справі, чим порушив вимоги ст. 35 ЦПК України (а.с.50-53).

Вимоги про скасування запису про обтяження з Державного реєстру іпотек, виключення реєстраційного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів є похідними від вимог про визнання договорів іпотеки та відступлення прав вимоги недійсними, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин рішення суду про задоволення позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 про визнання договорів іпотеки та відступлення прав вимоги недійсними, скасування запису з Державного реєстру іпотек; виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційного запису підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 про визнання договорів іпотеки та відступлення прав вимоги недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: