Справа №490/1787/14-ц 24.12.2014 24.12.2014 24.12.2014
Провадження №22-ц/784/3513/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/784/3513/14 Суддя
першої інстанції: Подзігун Г.В.
Категорія 55 Суддя-доповідач
апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Харитоновою І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, його
представника - ОСОБА_3, представників
відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю

«Науково - виробнича фірма «Рецикл»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Науково
- виробнича фірма «Рецикл» (далі - ТОВ
«НВФ «Рецикл») про стягнення
заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «НВФ «Рецикл» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що працював на посаді
заступника директора з наукової роботи
в ТОВ «НВФ «Рецикл». Наказом директора
вказаного товариства від 7 лютого 2011
року його було звільнено з займаної
посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП
України. Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 3 липня 2012
року його поновлено на вказаній посаді
та стягнуто з відповідача на його
користь 14638 грн. 80 коп. заробітку за час
вимушеного прогулу без утримання
податків та інших обов'язкових
платежів.

Посилаючись на викладене та на те, що
після поновлення на роботі і на
теперішній час він не отримує
заробітну плату, позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі за
період з 3 липня 2012 року по 1
лютого 2014 року в розмірі 108949 грн. 21 коп.

В подальшому позивач зменшив позовні
вимоги та просив суд тягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість по заробітній платі за
період з 4 липня 2012 року по 28
лютого 2014 року у розмірі 22 846,80 грн.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «НВФ
«Рецикл» на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі за
період з 4 липня 2012 року по 28 лютого
2014 року в розмірі 22846 грн. 80 коп. без
утримання податку та обов'язкових
платежів. Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «НВФ «Рецикл»
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просило рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суду про стягнення
заборгованості по заробітній платі з
відповідача на користь позивача, суд
першої інстанції виходив з того, що у
судовому засіданні представником
відповідача визнано факт невиплати
заробітної плати позивачу та
недопущення останнього до роботи.

Проте, з таким висновком суду в повній
мірі погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається та таке
встановлено судом, що ТОВ «НВФ «Рецикл»
є юридичною особою, що діє на підставі
Статуту, та створено засновниками -
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з часткою кожного у
статутному фонді по 50 %. (а.с. 177-178).

29 грудня 2006 року протоколом зборів
учасників ТОВ «НВФ «Рецикл» № 22 ОСОБА_2
призначено на посаду заступника
директора з наукової роботи (а.с. 54).

Того ж дня ТОВ «НВФ «Рецикл» видано
наказ № 98/2 - к про призначення ОСОБА_2
заступником директора з наукової
роботи вказаного товариства (а.с. 182).

Наказом директора ТОВ «НВФ «Рецикл» №
173-к від 7 лютого 2011 року позивача
звільнено з займаної посади на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогули без поважних причин (а.с. 183).

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 3 липня 2012
року ОСОБА_2 поновлено на посаді
заступника директора з наукової роботи
ТОВ «НВФ «Рецикл» з 7 березня 2011 року зі
стягненням з останнього на його
користь 14638 грн. 80 коп. заробітку за час
вимушеного прогулу без утримання
податку і інших обов'язкових платежів
(а.с.3-5).

Як на підставу задоволення своїх
вимог, позивач посилається на
невиплату відповідачем йому
заробітної плати всупереч КЗпП України
та Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.
Кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.
Право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП
України заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Строки виплати заробітної плати
передбачені в статті 115 КЗпП України та
ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 139 КЗпП України,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

З роз'яснень, що містяться в пункті
24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06 листопада 1992
року зазначено, що прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин.

Так, Правилами внутрішнього
трудового розпорядку ТОВ «НВФ «Рецикл»
від 31 січня 2008 року, встановлена
тривалість восьмигодинного робочого
дня з 9-00 год. до 18-00 год. Працівник
зобов'язаний починати роботу у
відповідності з діючим режимом
робочого дня та бути присутнім на
робочому місті від початку роботи та до
закінчення, за винятком встановлених
перерв на відпочинок та інших перерв
(а.с.25-26).

Посадовою Інструкцією заступника
директора з наукової роботи ТОВ «НВФ
«Рецикл», затвердженою директором
товариства 9 червня 2009 року встановлені
функціональні обов'язки ОСОБА_2 (а.с.77).

Наказом №202-К від 4 липня 2012 року
ТОВ «НВФ «Рецикл» ОСОБА_2 на підставі
рішення суду поновлено на посаді
заступника директора з наукової роботи
(а.с.27).

Як встановлено судом, після
поновлення позивача на посаді
заступника директора з наукової роботи
в ТОВ «НВФ «Рецикл», ОСОБА_2 на роботі не
з'являвся, роботу відповідно до своєї
посадової інструкції не виконував.

У зв'язку з чим, ТОВ «НВФ «Рецикл»
неодноразово повідомляло ОСОБА_2 про
необхідність з'явитися на робоче місце
та надати пояснення про причини
відсутності на роботі, про що свідчать
акти з 31 грудня 2012 року по 13 жовтня 2014
року та наказ №124-К від 9 вересня 2013 року
про порушення останнім Правил
внутрішнього трудового розпорядку
(а.с. 42-43, 44, 94).

Згідно табелів рахунку робочого
часу працівників ТОВ «НВФ «Рецикл»
ОСОБА_6 у період з липня 2012 року по
вересень 2014 року був відсутній на
робочому місці (а.с.31-40, 95-102).

У зв'язку з невиконанням своїх
посадових обов'язків, ОСОБА_2 заробітна
плата не нараховувалася та не
виплачувалася, про що свідчить довідка
№087 від 10 жовтня 2014 року (а.с.103).

Факт відсутності ОСОБА_2 на
робочому місці з дня його поновлення на
роботі та по теперішній час
підтвердили у судовому засіданні
свідки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є
працівниками ТОВ «НВФ «Рецикл».

Встановлене свідчить про
відсутність позивача на робочому місці
та невиконання ним трудових обов'язків
в ТОВ «НВФ «Рецикл», а відтак
відсутність підстав для нарахування та
виплати ОСОБА_2 заробітної плати.

На зазначені обставини суд першої
інстанції належної уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для покладення
обов'язку на відповідача щодо виплати
заборгованості по заробітній платі на
користь позивача.

За таких обставин, рішення суду,
висновки якого не відповідають
обставинам справи на підставі п.3 ч. 1 ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Посилання в апеляційній інстанції
ОСОБА_6 на перешкоджання з боку
відповідача виконувати свої трудові
обов'язки не заслуговують на увагу.

Допитаний у суді першої інстанції
свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_4
перешкоджав позивачу увійти в
приміщення офісу ТОВ «НВФ «Рецикл» в
червні 2012 року та жовтні 2012 року коли
він разом із ОСОБА_2, який є його дядьком
намагалися туди зайти.

Інших доказів поважності невиходу
позивача на роботу чи його звернення у
встановленому порядку до відповідача,
або інших органів з вимогами про
усунення перешкод у виконанні ним
своїх трудових обов'язків, матеріали
справи не містять.

Доводи позивача про відсутність
робочого місця в ТОВ «НВФ «Рецикл» є
безпідставні, оскільки офіс товариства
розташований в приміщенні по вул.
Чкалова, 46/10 в м. Миколаєві, яке належить
на праві спільної часткової власності,
в тому числі і ОСОБА_2, про що свідчить
договір ссуди від 1 січня 2009 року (а.с.
184-185).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Науково -
виробнича фірма «Рецикл»
задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 13 листопада 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково - виробнича
фірма «Рецикл» про стягнення
заборгованості по заробітній платі
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: