АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8185/14 Справа № 175/1984/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області - про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року, яким відмовлено в задоволенні її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вважає скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2007 року ОСОБА_2 уклала з ВАТ комерційний банк «Надра» кредитний договір, на підставі якого відповідач передав їй кошти у сумі 55 000,00 доларів США. В цей же день між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору, позивачка передала Банку в іпотеку придбаний будинок по АДРЕСА_1, на який нотаріус наклала заборону відчуження, з внесенням відомостей про обтяження предмету іпотеки до Державного реєстру іпотек.

19 червня 2007 року мати позивачки - ОСОБА_4 уклала з Банком договір поруки, за змістом якого повинна відповідати перед Банком за виконання дочкою зобов'язань за кредитним договором.

Встановлено, що позивачка тривалий час погашала кредит та відсотки, однак має заборгованість.

Суд 1-ї інстанції під час розгляду справи повно та всебічно перевірив доводи ОСОБА_2, якими вона обґрунтовувала вимоги про визнання незаконними договорів кредитного та іпотеки та зробив обгрунтовані у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів висновки щодо відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд вірно вважав, що посилання позивачки на незаконне надання Банком кредиту фізичній особі в доларах США протирічить ст. ст. 47, 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», згідно яких відповідач має право надавати кредит в іноземній валюті .

Операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Судом враховано, що позивачка добровільно і самостійно звернулась до установи Банку із запитом на отримання кредиту саме в доларах США, підписуючи кредитний договір, погоджувалася з усіма його умовами, у тому числі, з валютою кредитування, про що свідчить її підпис на кредитному договорі.

Згідно з п. 3 ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або свідомість тощо), таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб'єктів правочину.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка підписала кредитний договір на добровільних засадах.

ОСОБА_5 на момент укладення договору знала про необхідність повернення кредиту саме в доларах США і саме в тих сумах, що були вказані в договорі, вважала такі умови справедливими та прийнятними для себе. Повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором.

Із умов Договору слідує, що Банк не тільки не порушив норми встановлені зазначені ЗУ «Про захист прав споживачів», а й ознайомив позивачку з усією інформацією, що вимагає чинне законодавство України.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому Банку.

Твердження ОСОБА_2 про те, що зміст Договору суперечить положенням чинного законодавства України (не надання банком інформації про умови кредитування, тип відсоткової ставки, про сукупну вартість кредиту, про валютні ризики, про несправедливість положень договору, нарахування комісій, штрафів та процентів за користування кредитом тощо) не відповідає дійсності, оскільки Договір був власноручно підписаний самою позивачкою.

Тому, Банком при укладенні кредитного договору дотримані всі вимоги, встановленні чинним законодавством та ЗУ «Про захист прав споживачів», в тому числі, і ст. 11 зазначеного Закону.

Із наведених підстав не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги. Рішення відповідає дійсно встановленим обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального законів. Підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

Н.М. Лисична