Справа №482/958/14-ц 22.12.2014 22.12.2014 22.12.2014
Провадження №22-ц/784/3337/14
Провадження №22-ц/784/3337/14
Суддя суду 1-ї інстанції Гажа О.П.
Доповідач апеляційного суду
Рішення

Іменем України

22 грудня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Яценко Л.В.,

за участі представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 03 листопада
2014 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
оренди нежитлового приміщення,
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні майном, шляхом звільнення
займаного нежитлового приміщення і
забезпечення вільного доступу до нього
та відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 пред'явив
вищевказаний позов, який обґрунтовував
наступним.

Він та відповідач ОСОБА_5 є власниками,
в порядку спадкування за законом,
магазину №57, що розташований по
АДРЕСА_1, та кожному належить по ? його
частці.

Відповідач ОСОБА_5 використовує частку
вказаного приміщення на свій розсуд, а
іншу ? частку магазину, без його згоди,
передав в оренду приватному підприємцю
ОСОБА_6, про що між ними 01 липня 2013 року
було укладено договір оренди частки
вказаного нежитлового приміщення.

Посилаючись на те, що відповідачі таким
чином порушують його право власності
на вказане нерухоме майно, яке включає
в себе право володіння, користування та
розпорядження майном на власний
розсуд, позивач просив позов
задовольнити, визнати недійсним
договір оренди магазину, зобов'язати
відповідача ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні приміщенням, шляхом
звільнення займаних приміщень
магазину, зобов'язати відповідача
ОСОБА_5 не чинити йому перешкод у
користуванні приміщенням магазину,
шляхом забезпечення вільного доступу
до вказаного приміщення, а також
стягнути з відповідачів в солідарному
порядку на його користь матеріальні
збитки в розмірі 11 000 грн., завдані у
формі упущеної вигоди внаслідок не
отримання орендної плати за розміщення
магазину закусочної.

Також вказував на те, що внаслідок
таких дій відповідачів йому була
завдана моральна шкода, компенсацію
якої він оцінив в розмірі 10 000
грн. 00 коп. та просив стягнути зазначену
суму з відповідачів на свою користь.

Рішенням Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 03
листопада 2014 року позовні вимоги
задоволенні частково. Визнано
недійсним договір оренди нежитлового
приміщення - магазину №57, що
розташований по АДРЕСА_1, укладений 01
липня 2013 року між ОСОБА_5 та приватним
підприємцем ОСОБА_6 Зобов'язано ОСОБА_5
не чинити перешкод позивачу у
користуванні нежитловим приміщенням
та забезпечити безперешкодний
(вільний) доступ позивачу до цього
приміщення. Стягнуто солідарно з
відповідачів на користь позивача 3 000
грн. 00 коп. на відшкодування моральної
шкоди. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просив
зазначене рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та в
частині вирішення позовних вимог щодо
відшкодування моральної шкоди
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі.

Рішення в частині вирішення позовних
вимог про визнання недійсним договору
оренди нежитлового приміщення та
зобов'язанні відповідача ОСОБА_5
усунути перешкоди у користуванні
нерухомим майном, шляхом забезпечення
вільного доступу позивача до нього не
оскаржується, а тому відповідно до ст.303
ЦПК України колегією суддів в цій
частині не переглядається, оскільки
апеляційна інстанція обмежена
доводами апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
правильність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню із таких підстав.

За ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.60 ЦПК України).

Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть вважатися
встановленими в цивільній справі, якщо
такі засоби доказування відсутні.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України,
обов'язок доказування певних обставин
лежить на стороні, яка посилається на
них як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності
яких наполягає позивач - є підставою
для відмови у позові; а у разі, якщо на
тому наполягає відповідач - для
відхилення його заперечень проти
позову, а, відповідно, для задоволення
вимог позивача.

Оскаржене рішення районного суду
ухвалено не у повній відповідності з
виписаним.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Реалізуючи правомочності власника,
особа зобов'язана дотримуватись
встановленого законом порядку їх
здійснення (ст.319 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України).

За правилами ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
магазин №57, що розташований по АДРЕСА_1
належить ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності, кожному
по ? частці.

Так, за ОСОБА_3 зареєстровано право
власності на ? частку магазину на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 15
квітня 2013 року, виданого Новоодеською
державною нотаріальною конторою
Миколаївської області та
зареєстрованого в реєстрі за №2-176.

Інша ? частка вищевказаного магазину
зареєстрована на праві власності за
ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого 15
квітня 2013 року Новоодеською державною
нотаріальною конторою Миколаївської
області, зареєстрованого в реєстрі за
№2-172.

Відповідач ОСОБА_5 використовує
частину приміщень магазину на власний
розсуд, а іншу частину магазину передав
в оренду приватному підприємцю ОСОБА_6,
про що між ними 01 липня 2013 року було
укладено у простій письмовій договір
оренди.

Факт використання спірного приміщення
відповідачами підтверджено наявними в
матеріалах справи письмовими доказами
та не спростовано останніми.

Тобто, між сторонами існує тривалий
конфлікт з приводу користування
приміщеннями спірного магазину, що
підтверджується також копією висновку
за заявою ОСОБА_3 від 11 квітня 2014 року,
складеного оперуповноваженим СДСБЕЗ
Новоодеського РВ УМВС України в
Миколаївській області ОСОБА_7 щодо
перевірки законності отримання
ліцензії на торгівлю спиртними
напоями, а також законності ведення
підприємницької діяльності ОСОБА_6 в
магазині №57, що розташований по
АДРЕСА_1.

На неодноразові спроби позивача
вирішити питання добровільно,
відповідачі не погоджувалися.

Зазначені обставини свідчать про
наявність перешкод в користуванні
позивачем нежитловим приміщенням -
магазином.

За таких обставин, колегія суддів з
урахуванням вимог ст.ст.321, 391 ЦК України
приходить до висновку про необхідність
усунення перешкод в користуванні
позивачем нерухомим майном, шляхом
зобов'язання фізичну особу - підприємця
ОСОБА_6 звільнити займанні приміщення
магазину.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди, то
колегія вважає, що названі вимоги
підлягають частковому задоволенню, з
огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.60,61,70 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Аналогічні положення також викладені у
ч.3 ст.368 ЦК України, за якою майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

За правилами ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберігала його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

За такого, оскільки відповідачі є
подружжям та отриманні гроші від
орендної плати приміщень обумовленого
магазину пішли в їх спільну сумісну
власність, в якій кожний з них має рівне
право на частку, тому не буде
порушенням стягнення на користь
позивача 5 000 грн., як безпідставно
отриманих коштів, з кожного з них в
рівних частках, тобто по 2 500 грн. з
кожного, що узгоджується з положеннями
ст.ст.60-64СК України та ст.ст.368, 1212 ЦК
України.

Оскільки районний суд був іншої думки і
в цій частині відмовив позивачу в
задоволенні позовних вимог, то
зазначений висновок слід привести в
дію рішенням апеляційної інстанції.

Разом з тим, на думку колегії суддів,
правильним є висновок суду про те, що
вищевказаними діями відповідачів
позивачу була заподіяна моральна
шкода.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 п.2 ст.23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої в результаті порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазначала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України та
роз'яснень, викладених у п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. (з
наступними змінами та доповненнями)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з розміром
моральної шкоди, визначеним судом
першої інстанції, оскільки при його
визначенні районним судом виходячи із
указаних засад цивільного
законодавства вірно враховано
обставини конкретної справи, характер
і обсяг моральних страждань позивача,
яких він зазнав внаслідок дій
відповідачів щодо самовільного
зайняття ними приміщень магазину та
небажання останніх їх звільняти,
тривалість негативних наслідків, а
також ступінь відповідальності
відповідачів, а тому в цій частині
рішення суду слід залишити без змін.

Наслідком ухвалення нового рішення,
відповідно до ст.88 ЦПК України, є
присудження з відповідачів в рівних
частках на користь позивача понесених
останнім судових витрат в обох судових
інстанціях: 972 грн. 00 коп. судовий збір
сплачений при подачі позовної заяви та
366 грн. 00 коп. судовий збір сплачений при
подачі апеляційної скарги, а всього - 1
338 грн. 00 коп., тобто по 669 грн. 00 коп. з
кожного.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 03
листопада 2014 року в частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні нерухомим майном шляхом
звільнення займаного нежитлового
приміщення, відшкодування
матеріальної шкоди та в частині
розподілу судових витрат скасувати та
в цих частинах ухвалити нове рішення,
яким названі вимоги задовольнити
частково.

Зобов'язати фізичну особу - підприємця
ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні нерухомим майном, шляхом
звільнення займаних нежитлових
приміщень магазину №57, що розташований
по вулиці Набережна, №53 в с.
Піски Новоодеського району
Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2 500
(дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 2 500 (дві тисячі
п'ятсот) грн. 00 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_5 та
фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір в
розмірі 1 338 (одна тисяча триста
тридцять вісім) грн. 00 коп., тобто з
кожного по 669 (шістсот шістдесят
дев'ять) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: