Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сливка І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та про визнання права власності на частку у спадковому майні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що її батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належав будинок АДРЕСА_1 . Матір ОСОБА_4 в 1993 році подарувала відповідачу ОСОБА_2 свої 3/4 частини даного будинку, а батькову 1/4 частину будинку після його смерті, ніхто не успадкував. Крім того, відповідач без відома позивача оформив право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,1253 га, що належала ОСОБА_3 . Позивач просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 та визнати за позивачем право власності на 1/8 частину жилого будинку з надвірними побудовами за адресою : АДРЕСА_1 , ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори 19.09.2007 року на земельну ділянку площею 2,1253 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району та належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Також, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що належала її батьку ОСОБА_3 по праву спадкування за законом, стягнути з відповідача судові витрати по справі 1393,60 грн. витрати пов`язані з залученням спеціаліста та судовий збір.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, направив суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою, але в подальші судові засідання так і не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, причини неявки та будь-яких даних про неможливість з`явитися до суду не подавав, а тому суд, з урахуванням думки позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до положень ст. 224-226 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали даної справи, матеріали спадкової справи № 87 до майна померлого ОСОБА_3 , матеріали спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач та відповідач рідні брат та сестра. Їхніми батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Дане стверджується матеріалами даної справи та матеріалами спадкових справ.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.8,9).

Встановленим є те, що Матюшівська сільська рада прийняла рішення, яким затвердила акт добровільного розподілу майна між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та було визнано право особистої власності за ОСОБА_3 на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 і 1/4 частину господарських споруд (сарай, льох); за ОСОБА_4 визнано право особистої власності на 3/4 частини вказаного майна, що стверджується копією рішення виконавчого комітету Матюшівської сільської ради від 13.04.1993 року за № 55 (а.с.13).

Згідно записів в погосподарській книзі сільської ради власником 3/4 частин будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , а 1/4 частина будинку рахується по ОСОБА_3 .. Дане також, підтверджено довідкою КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентарізації» від 26.06.2014 р. (а.с.17). та довідкою Матюшівської сільської ради (а.с. 19).

Встановленим є те, що сторони по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , після смерті своєї матері разом звернулися до нотаріуса з завами про прийняття спадщини та в рівних частинах, як діти ОСОБА_5 і спадкоємці першої черги, за законом прийняли спадщину у вигляді : житлового будинку АДРЕСА_1 , земельних ділянок площею 0,2326 га, 0,1363 га, 2,1255 га. Сторони по справі 15.09.2011 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Наведене стверджується матеріалами спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.63-105).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 19.09.2007 року відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_3 , яке складається з земельної ділянки площею 2,1253 га, розташованої на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району та переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 713060 від 20.12.2006 р., що слідує з копії вказаного свідоцтва та копії державного акту на право власності на земельну ділянку.

Однак, як було встановлено судом, в оформленні спадкових прав на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_3 державним нотаріусом було відмовлено відповідачу ОСОБА_2 через відсутність державної реєстрації та правовстановлюючого документу на дане майно, що вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2014 року (а.с.61).

А також, постановою нотаріуса від 08.07.2014 року було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення її спадкового права на частину спадкового майна після померлого ОСОБА_3 через пропуск шестимісячного строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Наведені обставини вбачаються з матеріалів спадкової справи №87 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (50-61).

Згідно довідки №514 від 08.07.2014 року, наданої виконкомом Матюшівської сільської ради, в будинку АДРЕСА_1 з спадкодавцем ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , але не проживав за вказаною адресою; а не були зареєстрованими та постійно проживали в зазначеному будинку ОСОБА_1 і її донька ОСОБА_6 1992 р.н. (а.с.18).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , яка приходиться позивачу донькою, суду показала, що з малолітства проживає в будинку АДРЕСА_1 , хоча з невідомих їй причин, зареєстрованим її місцем проживання є будинок АДРЕСА_2 , який старий і використовується, як сарай. Відповідач по справі не проживає з ними в одному будинку, але останнім часом виник спір стосовно прав на житло. Свідок ОСОБА_8 , який є сусідом сторін по АДРЕСА_1 , суду показав, що з 1988 року проживає по сусідству з позивачем , іноді допомагає їй по господарству, відповідач з кінця 1990-х років не проживає в буд. АДРЕСА_1 , позивач проживала разом зі своїми батьками, доглядала їх до смерті. Свідок ОСОБА_9 , яка з 1975 року проживає по-сусідству з позивачем, суду показала, що з 1997 року відповідач не проживав разом з батьками в буд. АДРЕСА_1 . В даному будинку постійно проживала позивач з своїми батьками, які вже покійні. Допитаний в якості свідка, голова Матюшанської сільської ради ОСОБА_10 , суду ствердив, що добре знає сім`ю ОСОБА_11 . Позивач постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 , а в будинку АДРЕСА_2 по цій же вулиці жили колись дід і баба сторін, та на сьогодні цей будинок не придатний для проживання. Свідок суду ствердив, що на час смерті ОСОБА_3 , позивач проживала разом з ним в одному будинку і на даний час сама господарює в даному будинку, а відповідач після одруження змінив місце проживання та більше 20 років не проживає в спірному будинку. Свідок не зміг пояснити розбіжність в довідках, наданих суду і нотаріусу стосовно зареєстрованих і проживаючих осіб в буд. АДРЕСА_1 .

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, спадкодавець ОСОБА_3 не залишив заповіту, а сторони є спадкоємці першої черги, як діти померлого, позивач прийняла спадщину після смерті свого батька, проживала разом з ним на день його смерті.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так, встановлено, що позивач не подала до нотаріальної контори в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та не оформила належно свої спадкові права на нерухоме спадкове майно після смерті батька. Однак, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження.

Так, встановлено, що державний нотаріус Білоцерківської районної ноткантори відмовив позивачу в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_3 оскільки позивач не прийняла спадщину у встановлений шестимісячний строк. Однак, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не було закликано до спадкування та вона не подавала заяви про відмову від спадщини. Жодних доказів в підтвердження небажання чи відмови позивача прийняти спадщину після смерті батька, - суду не надано. Крім того, з встановлених судом фактів вбачається, що позивач проживала разом із спадкодавцем на день його смерті за однією адресою, є членом його сім`ї, та з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 , вбачається, що ніхто із спадкоємців не оформив своїх спадкових прав стосовно 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 . Так, матеріали зазначеної спадкової справи №87 містять дві постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій стосовно оформлення їх спадкових прав на частину будинку, з різних підстав, про що зазначено вище.

Отже, на даний час частина спадкового майна після смерті ОСОБА_3 (1/4 частина зазначеного будинку) належно не оформлена спадкоємцями. Слід зазначити, що позивач добросовісно користуючись своїми правами, як спадкоємця, ставить позовну вимогу про передачу їй у власність в порядку спадкування після смерті свого батька, належну їй половину спадкового майна (1/8 частину) будинку АДРЕСА_1 , залишаючи при цьому можливість брату, відповідачу у справі, належно оформити свою частину спадкового майна після смерті батька.

За ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5 державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону , виникають з моменту такої реєстрації. А згідно до ст. 4 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав і обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Слід зазначити, що відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19.01.1976 року за № 1/5, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів в по господарських книгах.

А як було встановлено судом, відповідно до рішення виконавчого комітету Матюшівської сільської ради 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 .

В судовому засіданні було встановлено, що позивач разом з донькою постійно проживали в буд. АДРЕСА_1 , хоча зареєстрованим місцем їх проживання є будинок АДРЕСА_1 . Ці два будинки знаходяться в одному подвір`ї, належали родичам сторін, але фактично, тривалий час для проживання використовується, лише, будинок АДРЕСА_1 . Позивач постійно проживає в даному будинку, несе всі витрати по його утриманню, проводить ремонтні роботи, оплачує надані послуги з електропостачання та газопостачання, обробляє земельну ділянку, що перебуває біля будинку. Свідки ствердили, що відповідач, фактично, не користується зазначеним будинком, має інше житло.

Однак, суд вважає, що відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане відповідачу державним нотаріусом Білоцерківської районної нотаріальної контори 19.09.2007 року на земельну ділянку площею 2,1253 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради, та що належала ОСОБА_3 , оскільки незнання положень ст.1270 ЦК України про визначений шестимісячний строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не може бути підставою для часткового скасування права власності відповідача на вказану земельну ділянку. Крім того, суд звертає увагу, що позивач була обізнана з порядком оформлення спадщини, оскільки ще в 2011 році разом з відповідачем оформляли свої спадкові права на спадкове майно після смерті їхньої матері ОСОБА_4 .

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, суди розглядають заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення. В суді знайшов підтвердження факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_3 в буд. АДРЕСА_1 . А також, підлягає до задоволення позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , а саме , - 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача витрат пов`язаних із сплатою судового збору 243,60 грн. Та не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з виготовленням технічного паспорту на спірний будинок, оскільки дані витрати не підпадають під визначення судових витрат, пов`язаних саме з розглядом судової справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1268,1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10,60,79, 88, 212-215, 256,296 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину жилого будинку з надвірними побудовами 1/8 частина сараю і 1/8 частина льоха , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору 243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення .

СуддяО. Я. Ярмола