АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1731/14 Справа № 2/436/96/12 Головуючий у 1 й інстанції - Кушнірчук Р.О. Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 - про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року, яким відмовлено в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає скаргу необґрунтованою, а рішення законним, таким, що повинне бути залишено без змін, виходячи із слідуючого.

Судом встановлено, що наказом філії - Лівобережне відділення № 8420 ВАТ «Ощадбанк» № 87-к від 8 травня 2008 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду контролера - касира операційного відділу.

З посадовою інструкцією контролера-касира операційного відділу філії ознайомлена.

8 травня 2008 року між філією-Лівобережне відділення № 8420 ВАТ «Ощадбанк» (назва змінена на ПАТ «Державний Ощадний банк України») та відповідачкою був укладений типовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Згідно посадової інструкції, до функціональних обов'язків відповідачки належало виконання операцій, пов'язаних з обліком, зберіганням та видачею готівки та інших матеріальних цінностей.

Проведеною ревізією фінансово-господарської діяльності філії-Лівобережне відділення №8420 ВАТ «Ощадбанк» за період з 01 травня 2010 року по 01 травня 2011 року, за результатами якої складений Акт від 27 травня 2011 року, було встановлено, що відповідачкою здійснено 16 операцій з видачі готівки за банківськими платіжними картками міжнародних платіжних систем на загальну суму 121 500грн., які проведені з грубим порушенням п.3.2 та п.4.1 Порядку здійснення операцій з видачі готівки із застосуванням карток міжнародних платіжних систем через каси установ ВАТ «Ощадбанк»: в чеках дані паспортів клієнтів не відповідали копіям паспортів, що знаходились у відділенні, підписи отримувача коштів візуально не відповідають підпису в копії паспорта, чеки не підписані працівником.

Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності необхідна наявність сукупності чотирьох умов, зокрема: наявність протиправних дій чи бездіяльності працівника; спричинення підприємству шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправними діями працівника та спричиненими ним наслідками у вигляді матеріальної шкоди та наявність вини працівника в її спричинені.

Відмовляючи у стягненні з відповідачки зазначеної вище суми, суд виходив із вимог даної норми закону та факту недоведеності позовних вимог.

Так, райсудом встановлено, що висновки про належність грошових коштів в сумі 121 500 грн, виданих по вищенаведеним операціям саме позивачу,- в Акті ревізії фінансово-господарської діяльності від 27 травня 2011 року - відсутні.

Встановлено, що видача готівки по вищенаведеним операціям здійснювалась з карткового рахунку відповідного клієнту в межах залишку коштів на цих рахунках.

Із витребуваних і досліджених в судовому засіданні судом виписок руху коштів по рахунках, з яких видавалися грошові кошти, вбачається, що в усіх без винятку виписках наприкінці збігаються обороти по дебету і кредиту, значиться про зарахування повернення виданих коштів, і кожна виписка закінчується нульовим залишком. Тобто з цих письмових доказів, наданих Банком, не вбачається наявності шкоди клієнтам чи банку.

Поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтверджено, що у ПАТ «Ощадбанк» вони отримували лише свою військову пенсію, до Лівобережного відділення не зверталися, кошти знімали в банкоматі, з карток кошти не зникали, претензій до Банку з цього приводу не мають. Жодних інших рахунків у «Ощадбанку» не відкривали та ними не користувалися.

Свідок ОСОБА_8 стверджувала, що на картковий рахунок клієнтів кошти поступали з транзитного рахунку, куди вони надходили з кредитного рахунку, а відповідальні за це особи ( касир до таких не відноситься), якою, зокрема, є начальник відділу ОСОБА_9- не дотримувалися порядку їх зарахування на картковий рахунок клієнтів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 пояснили, що у ОСОБА_2 порушень не було, вона не могла зробити таких порушень. З каси чек потрапляє на контроль до контролера, а наступного дня до пластикового відділу, а потім перевіряє ревізія. Претензій до них не було, усе було без порушень, якщо б були порушення, то звіт би не прийняли. До ОСОБА_2 претензій не було. Гроші, в тому числі великі суми, іноді видавались по наказу ОСОБА_9, яка підходила до каси з клієнтами.

Крім того, судом було встановлено, що до приміщення, в якому було розташоване робоче місце касира та знаходився POS-термінал, за допомогою якого відповідачем здійснювалась видача готівки за платіжними картами, мали доступ сторонні особи (працівники позивача), які могли використовувати POS-термінал за її відсутністю.

Згідно оглянутих райсудом матеріалів кримінальної справи стосовно ОСОБА_9- їй було пред'явлено обвинувачення з приводу збитків, а питання про відповідальність касирів, що видавали готівкові кошти з каси через ПОС-термінал,- не ставилося, ці особи допитувалися як свідки.

Постановою від 29 серпня 2012 року ОСОБА_9С звільнена. від кримінальної відповідальності у зв'язку з амністією. У постанові зазначається, що саме ОСОБА_9 одержувала грошові кошти, зняті з картрахунків шляхом введення в оману касирів та інших працівників Банку та представлення невстановлених осіб ОСОБА_9 як відомих клієнтів банку.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому відповідачкою матеріальної шкоди внаслідок вчинення операцій з видачі готівки на загальну суму 121 500 гривень, а також доказів привласнення цих коштів саме відповідачкою, відсутність доказів, що саме ці кошти належать позивачу, відсутність будь-яких доказів про вибуття цих коштів з банку (нестача, розтрата ), районний суд зробив вірний висновок про недоведеність факту спричинення установі Банку прямої дійсної шкоди з боку відповідачки, а отже про відсутність підстав для покладення на неї повної матеріальної відповідальності, оскільки за змістом ст.134 КЗпП України, підставою для повної матеріальної відповідальності працівника є його вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, у тому числі наявність протиправних дій чи бездіяльності та вини працівника.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені дійсні обставини справи, суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в даному випадку необхідної сукупності підстав, визначених ст.ст. 130, 134 КЗпП України, для притягнення відповідачки до повної матеріальної відповідальності та стягнення з неї на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 121500 гривень, оскільки її вина в спричиненні саме матеріальної шкоди (а не дисциплінарної) не доведена.

Доводи апелянта про неврахування судом наданого ним доказу спричинення відповідачкою збитків, а саме-Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Банку- не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі цей документ не є належним фінансовим доказом, що підтверджує наявність збитків.

Твердження Банку про доведеність факту порушення відповідачкою Порядку здійснення операцій дійсно знайшло своє підтвердження, однак сам по собі цей факт не дає законних підстав для повної її матеріальної відповідальності з огляду на недоведеність позивачем факту спричинення збитків. Її відповідальність може мати місце в іншому встановленому законом порядку.

Підстав для скасування або зміни рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ: