Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2909/14 Головуючий у 1 інстанції: Васильцов О.В.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4, яка є спадкоємцем після смерті позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, третя особа: комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.11.1992 року та визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.11.1992 року та визнання права власності на житловий будинок, який в ході судового розгляду уточнили.

У позові зазначалось, що 19.03.1981 року на засіданні правління колгоспу ім. Кірова було розглянуто заяву ОСОБА_5 про можливість виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Постановою загальних зборів членів колгоспу від 23.04.1981 року йому була виділена земельна ділянка розміром 0,08 га по АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Вознесенської сільської ради №59 від 30.07.1981 року позивачу було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. 27.08.1981 року були надані проект забудівлі та будівельний паспорт на будівництво. На вищевказаній земельній ділянці позивачі збудували житловий будинок АДРЕСА_1. Наприкінці 1986 року до позивачів переїхала ОСОБА_3 з дітьми на постійне проживання. 31.12.1988 року позивачі переїхали до іншого будинку, а відповідачка залишилась проживати у вищевказаному будинку. У грудні 2010 року позивачам стало відомо, що відповідачка продає житловий будинок АДРЕСА_1 та, що відповідачці було видано свідоцтво про право власності на цей будинок.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок від 17.11.1992 року, видане виконавчим комітетом Мелітопольської районної ради на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, зареєстроване в КП «ММБТІ» в реєстрову книгу №41а під реєстровим №764 частково недійсним в частині визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку; визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності по 1/5 частині цього житлового будинку за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району 10 квітня 2013 року (а.с 127).

Згідно з інформацією Мелітлопольської районної державної нотаріальної контори після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 заведена спадкова справа №252/2013 року, спадщину прийняла за заповітом- ОСОБА_4, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Ухвалою цього суду від 21 листопада 2013 року була залучена в якості правонаступника позивача ОСОБА_4

07.02 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до суду з уточненою додатковою позовною заявою до ОСОБА_3 та просили суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок від 17.11.1992 року, видане виконавчим комітетом Мелітопольської районної ради на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, зареєстроване в КП «ММБТІ» в реєстрову книгу №41а під реєстровим №764;

визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4;

визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1; стягнути з відповідачки судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4, яка є спадкоємцем після смерті позивача ОСОБА_5, та ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.11.1992 року та визнання права власності на житловий будинок задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок від 17.11.1992 року, видане виконавчим комітетом Мелітопольської районної ради на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, зареєстроване в КП «ММБТІ» в реєстрову книгу №41а під реєстровим №764.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення позивачки ОСОБА_4 та представника ОСОБА_6, пояснення представника Мелітопольської районної державної адміністрації, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання свідоцтва на право власності від 17.11.1992 року на житловий будинок АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_3, суд послався на те, що її членство у колгоспі імені Кірова не є підставою для визнання житлового будинку майном колгоспного двору і тому суд вважає, що у відповідності до вимог ст. ст.12, 13 ЗУ «Про власність», якій діяв на час видачі відповідачці свідоцтва про право власності на житловий будинок, він є особистою власністю позивачів.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та документам, які були досліджені судом.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням загальних зборів колгоспу ім. Кірова від 23 квітня 1981 року було виділено ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,08 га під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1

Згідно з довідкою Вознесеновської сільської ради № 12 від 12.01.2012 року ОСОБА_5 як члену колгоспу ім. Кірова 19.03.1981 року була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, де він побудував житловий будинок. В кінці 1986 року зі згоди батька ОСОБА_5 у цей будинок вселилася та зареєструвалася за цією адресою його дочка ОСОБА_3 та згодом будинок був переоформлений на неї та вона стала главою цього будинку (колгоспного двору) (а.с.30).

Також, із погосподарських книг вбачається, що разом з ОСОБА_3 в цей житловивий будинок вселилися її неповнолітні діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості членів сім'ї.

Згідно з випискою із трудової книжки ОСОБА_3 була прийнята в члени колгоспу ім. Кірова 01.07.1986 року та 16.01.1991 року вибула із членів цього колгоспу (а.с.183).

Таким чином, з 01.07.1986 року спірний житловий будинок став відноситься до типу колгоспного двору, оскільки у відповідності до вимог ст. 120 ЦК України (в ред. 1963 року) суб'єктом спільної сумісної власності сім'ї колгоспника (колгоспного двору) був колгоспник та члени його сім'ї, незалежно від віку та місця роботи, та майно колгоспного двору було спільною сумісною власністю всіх членів двора без визначення долі кожного члену двора.

Такі долі членів двора визначались тільки при поділу або виділу майна колгоспника ( ст. ст. 123,125 ЦК України (в ред. 1963 року), при цьому розмір долі кожного члену колгоспного двору встановлювався виходячи із рівності частки всіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно до вимог ст. 121 ЦК України (в ред. 1963 року) володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двора здійснювалось за згодою всіх його членів.

Вищевказані обставини свідчать про те, що згідно вищевказаного законодавства спірний житловий будинок у період с 01.07.1986 року по 16.01.1991 року відносився до типу колгоспного двору, головою двора, як член колгоспу була, ОСОБА_3, а членами даного колгоспного двору були: її діти: донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батько, ОСОБА_5, що підтверджено записами у погосподарських книгах (а.с. 27).

У 1988 році ОСОБА_5 перейшов проживати в буд. АДРЕСА_2, в цьому будинку він був зареєстрований з 1979 року, що підтверджується записом у по господарській книжці (а.с.27,28, 100-114), а також довідками № 12 від 12.01.2012 року та №190 від 04.04.2013 року, виданими Вознесенською сільською радою (а.с. 30, 226), де він проживав до своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивачка ОСОБА_6 у спірному будинку не проживала та не була зареєстрована, оскільки вона з 06.03.1979 року була зареєстрована та постійно проживала у будинку АДРЕСА_2 та була членом сім'ї іншого двору, що підтверджується записом в погосподарській книзі Вознесенської сільської ради (а.с. 100-114), тобто за тією адресою куди перейшов жити і її чоловік ОСОБА_5, тому у відповідності до вказаних вимог законодавства, вона не була членом даного колгоспного двору та не мала права на частку у колгоспному дворі житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 з часу виходу з членів сім'ї колгоспного двору питання про виділ своє долі з майна колгоспного двору не ставив, заявляючи, що даний будинок він залишає ОСОБА_3 та її дітям.

Рішенням виконкому Мелітопольської сільської ради від 22.03.1990 року №102 було вирішено оформити права власності на житлові будинки в с. Вознеснка відповідно до подвірним спискам Вознесенської сільської ради та видати свідоцтва про право власності.

Враховуючи те, що на цей час ОСОБА_5 не був членом колгоспного двору за адресою - АДРЕСА_1, оскільки не був зареєстрований та фактично не проживав у спірному будинку, що було підтверджено доовідкою Вознесенської сільської ради та записами у погосподарських книгах, 17 листопада 1992 року на підставі цього рішення Мелітопольською районною державною адміністрацією було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_3, яке зареєстровано у Мелітопольському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №41-а за реєстровим №764 (а.с.24) .

Вищевказані обставини також підтвердили у судовому засіданні відповідачі по справі: Мелітопольська районна державна адміністрація та Вознесенська сільська рада Мелітопольського району.

Представник третьої особи, комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» також, після огляду інвентарної справи, підтвердив у судовому засіданні суду першої інстанції, що КП «ММБТІ» дійсно було надано рішення виконавчого комітету Мелітопольської районної ради за № 102 від 22.03.1990 року ( а.с.21), яке надавало дозвіл на оформлення права власності на житлові будинки у с. Вознесенка, без додатку до нього. Тому КП «ММБТІ» при зверненні громадянина за одержанням свідоцтва про право власності на житловий будинок у сільській місцевості, виписували таке свідоцтво тільки при підтвердженні правового статусу будинку. ОСОБА_3 надала КП «ММБТІ» довідку Вознесенській сільській ради з якої вбачалось, що правовий статус житлового будинку АДРЕСА_1, був визначений як колгоспний двір, тому 17.11.1992 року було виписано свідоцтво про право власності на цей будинок на ім'я голови колгоспного двору - ОСОБА_3 (а.с. 24), яке було затверджене Мелітопольського районною радою.

Свої пояснення представник КП «ММБТІ обґрунтовував п. 2.3 Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду с типовими формами облікової інформації в сільській місцевості підставою для реєстрації права власності у порядку даної інструкції є подвірні списки, виписки з них, довідки виконавчих комітетів районних або сільських рад, а також інші документи, які підтверджують право власності на будівлю у відповідності до п.п. 2.1, 2.2 даної інструкції.

Слід зазначити, що у первісному позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнавали те, що двір був колгоспного типу та просили визнати їх право власності за кожним на 1/5 частину спірного будинку.

В судовому засіданні суду першої інстанції допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, ОСОБА_14 ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_5 знав про те, що у 1992 році ОСОБА_3 одержала свідоцтво про право власності на спірний будинок на своє ім'я, оскільки вона займалась оформленням права власності на спірний будинок на його вимогу та за його згодою. ОСОБА_5 казав місцевим жителям, що цей будинок він побудував саме для неї, тому не претендував на належну йому частку. У 1996 році він займався виготовленням проекту на газопостачання цього будинку. ОСОБА_5 проживав на одній вулиці з відповідачкою, він достоменно знав та бачив, що вона провела у спірний житловий будинок газ, водопостачання, зробила реконструкцію у будинку та капітальний ремонт, побудувала сарай, баню, літню кухню, пробурила скважину, встановила ворота, євро огорожу, огородила земельну ділянку повністю сіткою-рабицею. У 2005 році вона приватизувала земельну ділянку та одержала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0, 2426 га, що підтверджується відповідними документами, які знаходяться в матеріалах справи ( а.с.61, 62, 63, 64, 68, 170).

01.07.1990року було введено в дію Закон «Про власність». Після введення в дію данного закону у справах про право власності на майно, що належало колгоспному двору та збереглось на15.04.1991року, слід було виходити з того, що його мають члени двору, які на цю дату не втратили право на частку в зазначеному майні відповідно до ст. 126 ЦК України (в ред. 1963року), що діяла на той час, а на майно набуте після 16.04.1991 року право власності встановлювалось за Законом «Про власність» та іншими нормами, що регулюють право власності. Спадкування частки в майні члену двору, який помер після 30.06.1990 року відбувається за загальними нормами спадкового права, а не за ст. 563 ЦК (ред. 1963року). Вищевказані обставини свідчать про те, що вирішення питань про право власності на майно (його поділ), що до 15.04.1991 року становило власність колгоспного двору, має проводитися на підставі- норм, якими воно регулювалося на той час, за винятком правила ст. 563 ЦК ( в ред. 1963 року), про те, що спадщина в колгоспному дворі відкривається лише після смерті останнього його члену, оскільки ця особливість спадкування фактично відпала з часу введення в дію закону «Про власність в СРСР» (з 1 липня 1990 року).

У відповідності до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 220 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» також зазначено, що до правовідносин, які виникли до прийняття 15.04,1991 року Закону «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спор щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 не втратили право на частку в його майні.

Таким чином вищевказані обставини свідчать про те, що станом на 17.11.1992 року, тобто на час видачі свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_3, право власності на майно належало саме колгоспному двору і воно збереглося до 15.04.1991 року, тобто до ведення в дію Закону «Про власність», що свідчить про те, що дані правовідносини регламентувалися нормами права, що регулювали власність колгоспного двора, тому суд неправильно застосував до даних правовідносин Закон «Про власність».

Оскільки ОСОБА_5 вибув із складу колгоспного двору у 1986 році та перейшов проживати у буд. АДРЕСА_2 без виділу своєї долі в колгоспному дворі, тому спадщина на спірний житловий будинок після його смерті не відкрилася. Отже, відсутні підстави для визнання свідоцтва про право власності відповідачки на спірний будинок та визнання за позивачками права власності по ? частці за кожною.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі п. 3, п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: