Справа № 428/1088/13-ц
Провадження № 2/428/1091/2013
25 лютого 2014 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Посохова І.С.,
при секретарі Колядінцевій П.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 вересня 2012 року він позичив ОСОБА_3 7 000 грн. строком до 05 жовтня 2012 року. На підтвердження укладеного договору позики він видав йому розписку, яка є доказом укладення письмового договору позики, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У встановлений договором строк ОСОБА_3 борг йому не повернув. Для звернення до суду за вирішенням спору він вимушений був сплатити 1500 грн. за надання правової допомоги, що підтверджується доданим до позовної заяви платіжним документом. Витрати на правову допомогу складаються: 500 грн. за ознайомлення з матеріалами справи, надання консультацій по даній справі, складання позовної заяви, скарг, клопотань, інших процесуальних документів; 1000 грн. за представництво інтересів в суді, виходячи з розцінки участі в одному судовому засіданні в 500 грн. Таким чином, ОСОБА_3 повинен сплатити ще 1500 грн. як витрати на правову допомогу.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, підтвердив доводи, викладені в позовній заяві, пояснив, що позика підтверджена розпискою, підпис у розписці належить ОСОБА_3 Договір позики вважає таким, що був укладений. Просив суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 7 000, 00 гривень, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Наша газета» № 24 від 15.02.2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
В судовому засіданні встановлено, що згідно з розпискою від 21.09.2012 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в борг 7 000,00 гривень без відсотків, а останній зобовязався повернути суму боргу до 05.10.2012 року.
Таким чином, з матеріалів справи та пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, встановлено, що позивач своє зобовязання за договором позики виконав, гроші відповідачу передав, відповідач гроші отримав та зобовязався їх повернути у строк до 05.10.2012 року, але свої зобовязання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у повному обсязі у передбачений строк не повернув.
За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.
Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Отже до складу витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.
В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правової допомоги фахівцем у галузі права ОСОБА_1, оскільки надано квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 21.12.2012 року, яка видана фахівцем у галузі права ОСОБА_1 про отримання ним від ОСОБА_2 гонорару за правову допомогу по даній цивільній справі у сумі 1500,00 гривень та наданий договір на надання правової допомоги від 21.12.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у звязку з чим зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 у повному обсязі.
Понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору підтверджується квитанцією № 337 від 12.02.2013 року на суму 214 гривень 60 копійок та квитанцією № 209/220 від 21.10.2013 року на суму 14 гривень 80 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір у сумі 229 гривень 40 копійок.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у сумі 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ І.С. ПОСОХОВ