Справа № 703/6857/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої-судді
Зайончковської&nbsp; І.А.

при секретарі Сорока
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

встановив:

Протягом 2013-2014 років позивачкою
відповідачу були надані послуги по
обслуговуванню автомобіля та продажу
автозапчастин, що підтверджується
видатковою накладною та актами
виконаних робіт.

Позивачка, посилаючись на те, що
відповідач надані послуги та отримані
запчастини не оплатив, просила
стягнути з нього борг в загальній сумі
2533,0 грн. та витрати по справі у вигляді
судового збору. На підтримку вказаних
вимог представник позивачки в судовому
засіданні пояснив, що відповідач
працював в товаристві «Колос-авто», на
території якого вона здійснює свою
підприємницьку діяльність, а тому між
сторонами існувала усна домовленість
про внесення оплати пізніше, ніж надані
послуги та відпущений товар. 28
листопада 2014 року відповідачу була
надіслана вимога про погашення боргу,
проте ці вимоги він не виконав до цього
часу.

Відповідач позов не визнав повністю та
пояснив, що дійсно отримував послуги та
придбавав запчастини за місцем роботи
в ТОВ «Колос-авто», на території якого
здійснювали діяльність якісь приватні
підприємці, проте з позивачкою він
ніколи не зустрічався та не мав з нею
ніяких домовленостей як усних, так і
письмових. За всі надані послуги він
своєчасно розрахувався, але не
зберігав ніяких документів, оскільки
не міг передбачити, що вони
знадобляться, оскільки декілька
аналогічних позовів виникло вже після
його звільнення з товариства за
прогули 3 листопада 2014 року та
звернення до суду про поновлення на
роботі. З доданих до позову письмових
доказів він визнає лише видаткову
накладну від 15 березня 2014 року, хоча і
за ці автошини він розрахувався. В
решті документів взагалі не його
підпис.

Заслухавши представника позивачки та
відповідача, дослідивши докази по
справі суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу в разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. За ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана вчинити
на користь другої сторони певну дію, в
тому числі передати майно, виконати
роботу, надати послугу, а кредитор має
право вимагати від боржника виконання
його обов'язку. Також за ст. ст. 655 та 901
ЦК України одна сторона передає майно у
власність покупцеві, а він його приймає
та зобов'язується сплатити за нього
певну грошову суму, а за договором про
надання послуг одна сторона
зобов'язується надати послугу, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В судовому засіданні встановлено, що на
підтвердження своїх вимог позивачкою
надані копії актів виконаних робіт від
10 січня, 2 грудня 2013 року; 27 січня, 20
березня, 2014 року, де є підписи
відповідача. Проте в судовому
засіданні останній пояснив, що це не
його підписи, а за отримані послуги, які
йому фактично були надані, він
розрахувався повністю.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень
та доказуванню підлягають обставини,
що мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін
виникає спір.

Наявність підпису саме відповідача
впливає на факт наявності між
сторонами зобов'язання, яке підлягало
належному виконанню, в зв'язку з чим дає
позивачці право звертатися до суду за
захистом порушеного права. Вирішення
питання про належність підпису
конкретній особі можливо лише
спеціалістом шляхом призначення по
справі почеркознавчої експертизи.
Проте жодна сторона не заявила такого
клопотання, а тому суд при вирішенні
спору виходить з тих доказів, що були
ними надані. В зв'язку з цим вимоги щодо
стягнення боргу в сумі 1533,0 грн. не
підлягають задоволенню.

В судовому засіданні відповідач хоча і
посилався на те, що він не пам'ятає коли
це було та оплатив товар, проте визнає
сам факт придбання двох автошин а
також, що підписи на видатковій
накладній № 44 від 15 березня 2014 року
належать йому. Так як ним не було надано
ніяких доказів на спростування
позовних вимог в цій частині, суд
вважає, що з відповідача необхідно
стягнути борг в сумі 1000 грн.

При таких обставинах позов підлягає
частковому задоволенню.

Виходячи з цього витрати по справі у
вигляді судового збору також
підлягають задоволенню лише в сумі
пропорційній до цих вимог.

На підставі ст. ст. 15, 509, 655, 901 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК
України суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2
заборгованість в сумі 1000 грн. та
витрати по справі у вигляді судового
збору в сумі 97,44 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайсуд шляхом
подачі в 10 денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі його оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасоване.

Головуюча: І. А.
Зайончковська