Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4804/14 Головуючий у 1 інстанції: Ковальова Ю.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2014 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 17.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит в сумі 5600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість. Станом на 28.02.2014 року сума заборгованості становить 22917 грн. 13 коп, яка складається з: 5407,81 грн. заборгованість за кредитом; 12048,08 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3893,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 1067,43 грн. штраф (процентна складова).Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 22917 грн. 13 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Як вбачається з довіреності від 29.05.2014 року, ОСОБА_3 уповноважила представляти її інтереси в судових органах ОСОБА_4 ( а.с. 48), який був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи ( а.с… ), що відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вважається врученням повістки і ОСОБА_3. Проте ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 до суду не з"явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи за відсутністю ОСОБА_3, ОСОБА_4, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Банком не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися.

Згідно до ст. 213 ЦК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення цим вимогам не відповідає.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Встановлено, що 17 липня 2007 року Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на залишок заборгованості зі строком погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (а.с.66).

Позичальнику була видана відповідна платіжна картка за № НОМЕР_1 , строк дії якої закінчувався в останній день липня 2011 року (а.с.68).

При оформленні кредитної картки позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту і на довідці про умови кредитування з використанням картки "універсальна" (а.с.9 зворот, 123).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту, Правилами користування кредитною карткою і Тарифами складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг (а.с.9).Таким чином відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, що не суперечить положенням статей 627, 639 ЦК України.

Підписавши заяву позичальника , відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов"язковим ( ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Позичальник, підписавши Заяву отримала картку з кредитним лімітом та цей факт не оспорювався відповідачем, а підтверджено факт користування нею, зняття кредитних коштів так і їх повернення.

Відповідач не надала до суду жодного доказу, який би спростував наявність факту укладення кредитного договору чи користування кредитними коштами, а також підстав звільнення її від виконання на себе кредитних зобов"язань.

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі "відмітки Банку. Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) по платіжним карткам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці клієнта, яка являється невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частку заборгованості по Кредиту. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. (п.п.3.1; 3.2; 5.2; 5.3; 8.6; 9.12 Умов і правил надання банківських послуг: тарифи на обслуговування продуктового ряду « кредитка» ( а.с. 100, а.с. 82-85).

Пам'яткою клієнта і Тарифами на обслуговування продуктового ряду "кредитка" передбачено щомісячне погашення заборгованості по кредиту, процентам і комісіям (мінімальний платіж), розмір якого складає 7% від залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн. (а.с. 100).

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконувала, передбачені умовами договору платежі не вносила, у зв'язку із чим станом на 28 лютого 2014 року має заборгованість у розмірі 22917.13 грн., із яких: 5407 грн.,81 коп. - заборгованість за кредитом; 12058 грн. 08 коп.. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3893 грн. 76 коп. - заборгованість по комісії, 500 гри - штраф (фіксована частина); 1067 грн. 48 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.6-8).

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір на підтвердження чого позивач надав Кредитний договір, який містить особистий підпис відповідача у графі «Підпис», на час ухвалення оскаржуваного рішення не встановлено, що підпис у спірному договорі зроблено не відповідачем, а іншою особо, Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи та розрахунок заборгованості.

Отже позовні вимоги Банку підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів бере до уваги вимоги ст. 256 ЦК України.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (п.9.12 Умов і правил), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до кінця місяця, наступного за звітним (див. тарифи на обслуговування).

Таким чином, пам'яткою клієнта та тарифами на обслуговування, які є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У даній справі судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору ( Умов і правил, Тарифи і Пам'ятка) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі 7% залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн. до кінця місяця, наступного за звітним, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, від 18 червня 2014 року у справі №6-61 цс 14.

За таких обставин, про дотримання Банком вимог щодо строків позовної давності, не можна погодитись.

Із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник почав порушувати умови кредитного договору уже з березня 2008 року З відповідним позовом до суду Банк звернувся у квітні 2014 року. Заперечуючи проти позову, відповідач просив, у тому числі про застосування строків позовної давності (а.с 59-60)..

Зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки у розмірі 7% від залишку кредиту, з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

У відповідності з умовами договору, графіком погашення кредиту і наданими Банком розрахунками з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість із щомісячних платежів у межах строку позовної давності за період з 14 квітня 2011 року по 28.02.2014 року в загальній сумі 7446 грн. 62 коп.: із яких: 5607 грн. 9 коп.- - заборгованість за відсотками, нарахованими в межах строку позовної давності з 14 квітня 2011 року по 28.02.2014 року; 1838 грн. 72 коп - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штраф у загальній сумі 872 грн. 33 коп.

Таким чином доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості, що існувала станом на 14 квітня 2011 року , задоволенню не підлягають за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст.303, 307,309, 313,314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.07.2007 року за період з 14 квітня 2011 року по 28.лютого 2014 року в загальній сумі 7446 грн. 62 коп. із яких: 5607 грн. 9 коп.- - заборгованість за відсотками; 1838 грн. 72 коп - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штраф у загальній сумі 872 грн. 33 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте вона може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: