Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4299/14 Головуючий у 1 інстанції Пирогова Л.В.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
18 грудня 2014 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
Головуючого: Крилової О.В.,
Суддів: Дзярука М.П.,
При секретарі Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і банком договір, підтверджується підписом у заяві.
Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії па умовах, передбачених кредитним договором.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено саме апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі10940 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом

Зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, а тому станом на 30.04.2014 року відповідач мас заборгованість 23655 грн. 96 коп., яка складається з наступного: 10933 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 11357 грн. 59 коп. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. 00 коп. -штраф(фіксована частина); 1114 грн. 57 коп. - штраф(процентна складова).

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції суд, виходив з того, кредитний договір від 24 червня 2008 року визнаний нікчемним, згідно рішення Селидівського міськрайонного суду Донецької області від 10.06.2014 року.

Проте з висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості за відсотками та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. При цьому кожен щомісячний платіж є окремим зобов'язанням.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачу по справі було банком видано дві картки із терміном дії з червня 2008 по червень 2009 роки та з червня 2009 по червень 2012 роки. Останній платіж по картці відповідачем був здійснений 17.04.2012 року. Банк звернувся з позовом до суду 16.06.2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Станом на 30.04.2014 року відповідач мас заборгованість 23655 грн. 96 коп., яка складається з наступного: 10933 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 11357 грн. 59 коп. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. 00 коп. -штраф(фіксована частина); 1114 грн. 57 коп. - штраф(процентна складова), згідно розрахунку за договором від 24.08.2008 року.( а.с.5-8)

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2012 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 червня 2014 року скасовано. В задоволені позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору нікчемним відмовлено.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 липня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23655 грн. 96 коп., яка складається з наступного: 10933 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 11357 грн. 59 коп. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. 00 коп. -штраф(фіксована частина); 1114 грн. 57 коп. - штраф(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: