Справа № 463/2618/14-ц
Провадження №2/761/8924/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

18 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Мальцева Д.О.,

при секретарі
Кривошия О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Перший» про
стягнення боргу за договором
банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач)
звернувся до суду з позовом до ПАТ
«Банк Перший» (далі по тексту -
Відповідач ), про стягнення боргу за
договором банківського вкладу в
розмірі 130 100 грн., 24 000 грн. нарахованих
процентів та 3 % річних в розмірі 240, 65
грн.

В подальшому Позивач збільшив розмір
позовних вимог, просив стягнути з
Відповідача, крім боргу за банківським
вкладом та нарахованих процентів, 3 % в
розмірі 481,30 грн. та збитки в розмірі 2 781
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
29.04.2013 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір
банківського вкладу (депозиту) № ДФ-049255
та Договір банківського вкладу
(депозиту) № ДФ-049256. Відповідно до умов
вище вказаних договорів Позивач
передав Відповідачу на зберігання
грошові кошти у національній валюті
України (гривня), перерахувавши кошти
на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2
на строк 368 днів з 29.04.2013 року до 02.05.2014
року. Відповідно до Договору
банківського вкладу № ДФ-049255 Позивач
вніс на свій депозитний рахунок 50 000
грн. Відповідач, в свою чергу нараховує
Позивачу проценти на суму вкладу в
розмірі 21, 5 % річних, щоденно. По
закінченню строку вкладу сума
нарахованих процентів становить 10750
грн. Відповідно до умов Договору
банківського вкладу (депозиту) № ДФ-049256
Позивач вніс на свій депозитний
рахунок кошти в розмірі 3 300 грн. Пізніше
Позивач поповнив даний вклад на суму 76
800 грн. Відповідач зобов'язаний був
нараховувати проценти щоденно, в
розмірі 21 % річних. Таким чином загальна
сума вкладу по закінченню строку
вкладу становить 13 250 грн. 05.05.2014 року
після закінчення строку вкладу Позивач
звернувся до Відповідача з проханням
повернути суму вкладу та нараховані
проценти. Разом з тим, вклад повернутий
не був. 12.05.2014 року Позивач надіслав на
адресу Відповідача 1 претензію з
вимогою повернути суму вкладу, разом з
тим вказана претензія була залишена
Відповідачем поза увагою. Крім того
Позивач зазначає, що у зв'язку із
неправомірними діями Відповідача, а
саме - неповернення суми вкладу у
визначений термін, Позивачу було
завдано збитків. 04.04.2014 року між
Позивачем та ТОВ «ФК «Фінбуд» було
укладено Договір № 22-149/Д про участь у
фонді фінансування будівництва.
Відповідно до умов цього договору
Позивач зобов'язаний був вносити кошти
для оплати вартості об'єкта
інвестування у сумі та в строки,
визначені у свідоцтві про участь у
фонді. Разом з тим, з 04.06.2014 року сума на
об'єкт фінансування будівництва
підвищилась. У зв'язку з тим, що
Відповідач не повернув у визначений
строк вклад позивач, останньому були
завдані збитки в розмірі 2781 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
через канцелярію суду надав заяву, в
якій просив розглядати справу за його
відсутність. Позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, проти заочного
розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з'явився. Судом вживалися заходи щодо
повідомлення Відповідача про дату, час
та місце розгляду справи належним
чином.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечує, суд, на підставі ч.
1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК
України, постановив ухвалу про заочний
розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні у справі докази,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України Банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.
Проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав. Проценти на
банківський вклад виплачуються
вкладникові на його вимогу зі спливом
кожного кварталу окремо від суми
вкладу, а невитребувані у цей строк
проценти збільшують суму вкладу, на яку
нараховуються проценти, якщо інше не
встановлено договором банківського
вкладу.

У судовому засіданні встановлено, що
29.04.2013 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір
банківського вкладу (депозиту) № ДФ-049255
(а.с. 7).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2. Позивач вніс на
свій вкладний рахунок НОМЕР_2 грошові
кошти в розмірі 50 000 грн., строком на 368
днів, з 29.04.2013р. по 02.05.2014р. Відповідно до
п. 2.1. Відповідач щоденно нараховує
Позивачу проценти на суму вкладу в
розмірі 21, 50 % річних.

Відповідно до п. 2.6. Договору, проценти
на вклад виплачуються Вкладнику в день
закінчення строку вкладу або в день
повернення вкладу з інших підстав,
передбачених цим договором та
законодавства України, шляхом
безготівково перерахування Банком
суми нарахованих процентів на рахунок,
визначений Договором.

29.04.2013 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір
банківського вкладу (депозиту) № ДФ-049256
(а.с. 8).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Позивач вніс на
свій депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові
кошти в розмірі 3 300 грн., строк дії
договору - 368 днів, з 29.04.2013р. по 02.05.2014 р.

Відповідно до п. 1.3. Договору протягом
дії Договору вклад може поповнюватись
Позивачем шляхом внесення готівки
через касу Відповідача або шляхом
безготівково перерахування з власних
поточних та/або депозитних рахунків з
врахуванням умов, передбачених
Договором. Відповідно до п.п. 1.4.2.,1.4.3.
Договору, поповнення дозволяється без
обмежень на протязі 91 дня від дня
відкриття рахунку. Починаючи з 92 дня до
закінчення строку вкладу поповнення не
дозволяється.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.6. Договору
Відповідач щоденно нараховує Позивачу
проценти на суму вкладу в розмірі 21 %
річних. Проценти на вклад виплачуються
Позивачу в день закінчення строку
вкладу або в день повернення вкладу з
інших підстав, передбачених цим
договором або законодавством України,
шляхом безготівково перерахування
Відповідачем суми нарахованих
процентів на рахунок Позивача,
визначений в п. 1.5. цього Договору.

Відповідно до умов Договору
банківського вкладу (депозиту) № ДФ-049255
Позивачем було внесено на депозитний
рахунок грошові кошти в розмірі 50 000
грн., що підтверджується квитанцією №
379710 від 29.04.2013р. (а.с. 10).

Відповідно до умов Договору
банківського вкладу (депозиту) № ДФ-049256
Позивачем було внесено грошові кошти
на депозитний рахунок в розмірі 3 300
грн., що підтверджується квитанцією №
379740 від 29.04.2013р. (а.с. 9).

Додатково Позивачем було внесено
грошові кошти в розмірі 48 800 грн.
(квитанція № 187133 від 15.07.2013р.), 30 000 грн.
(квитанція № 373246 від 29.07.2013р.) (а.с. 11,12).

12.05.2014р. Позивач звернувся до
Відповідача з письмовою претензією
щодо негайного повернення
банківського вкладу (а.с. 13). Разом з тим,
вказана претензія була проігнорована
Відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно положень ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги в частині стягнення з
Відповідача суми боргу за Договорами
банківського вкладу в розмірі 130 100 грн.,
24 000 грн. нарахованих процентів та 3 %
річних в розмірі 481,30 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Разом з тим, однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України,
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається Позивач
як на підставу для задоволення позову,
не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні, а саме Позивачем не
надано доказу на підтвердження того, що
внаслідок неналежного виконання своїх
зобов'язань за договорами банківського
вкладу, Відповідач завдав Позивачу
збитків на суму 2781 грн.

У зв'язку з вище викладеним, суд вважає,
що позовні вимоги в частині стягнення з
Відповідача завданих збитків в розмірі
2781 грн. є необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню частково, з
Відповідача на користь Позивача
підлягає стягненню сума боргу за
договорами банківського вкладу в
розмірі 130 100 грн., 24 000 грн. нарахованих
процентів та 3 % річних в розмірі 481,30
грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стягнути з Відповідача на користь
держави судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 1545 грн. 81 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 88, 169, 179, 208,
209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Перший» про
стягнення боргу за договором
банківського вкладу - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» (адреса: 04112, м.
Київ, вул. Дегтярівська, 48, ) на користь ОСОБА_1 (адреса:
АДРЕСА_1, і.п.н. - НОМЕР_1) заборгованість
за Договором банківського вкладу
(депозиту) № ДФ-049255 та Договором
банківського вкладу (депозиту) № ДФ-049256
від 29.04.2013р. в розмірі 130 100 грн., 24 000 грн.
нарахованих процентів та 3 % річних в
розмірі 481, 30 грн., а всього разом 154 581, 30
грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» (адреса: 04112, м.
Київ, вул. Дегтярівська, 48, ) на користь держави судовий збір в
розмірі 1545 грн. 81 коп.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути, подано протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене через
Шевченківський районний суд м. Києва до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя: