Провадження № 2/522/2237/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.12.2014 року, Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Приморського районного суду м. Одеси, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом про стягнення зі ОСОБА_3 боргу.

В подальшому, позовні вимоги позивачем було збільшено, в результаті чого він просив визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 37,3 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. та стягнути з ОСОБА_3, на свою користь грошові кошти в сумі 362.519,93 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив наступне.

08 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 25.000,00 (двадцять пять тисяч) доларів США на один рік до 02.02.2014 року.

На підтвердження укладеного договору, а також для підтвердження отримання від позивача коштів, відповідачем була надана письмова розписка.

Окрім того, 19 лютого 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200.000,00 (двісті тисяч) гривень. Вказаний договір позики нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 420.

Отримані за вищевказаним договором кошти, відповідач зобовязався повернути позивачу до 19.02.2014 року.

Згідно п. 4 Договору позики, ОСОБА_3 зобовязався повернути Позивачу до 19.08.2013 року частину боргової суми у розмірі 80.000,00 грн., але нічого не повернув.

Позивач та відповідач є давніми знайомими, спілкуються багато років і тому позивач довіряв ОСОБА_5, коли надавав грошові кошти вдруге.

Станом на день розгляду справи відповідач ОСОБА_3 грошових коштів не повернув.

Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день складання заяви про збільшення позовних вимог 04.12.2014 року, яка була подана до суду 05.12.2014 року, вартість 1 долару США дорівнювала 15,2967 гривень.

На підставі цього, сума боргу, взятого відповідачем 08.02.2013 року в розмірі 25.000,00 доларів США, становить: 25.000,00 Ч 15,2967 = 382.416 (триста вісімдесят дві тисячі чотириста шістнадцять) гривень 43 (сорок три) копійки.

У звязку з цим, позивач вважає, що загальна сума боргу, яку винен йому відповідач, станом на день розгляду справи становить: 382.416,43 + 200.000,00 = 582.416,43 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач також вказує, що згідно договору позики, укладеного сторонами в усній формі 08.02.2013 року, ОСОБА_3 зобовязався у разі неповернення суми позики в строк до 08.02.2014 року в рамках суми боргу 25.000,00 доларів США - передати позивачу у власність 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Також, позивач зазначив, що при укладенні договору позики від 19.02.2013 року, відповідач ОСОБА_3 в усному порядку зобовязався у разі неповернення і цієї суми боргу в розмірі 200.000 грн. в строк до 19.02.2014 року - передати у власність позивача ще 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Вказане вище можуть підтвердити дружини як позивача так і відповідача, яка теж підтверджувала, що вона згодна переоформити у власність позивача ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1, якщо її чоловік не зможе повернути борги.

Станом на теперішній час відповідач ОСОБА_3 обидві суми боргу загальним розміром 582.416,43 грн., які він за усними та письмовими домовленостями зобовязався і вже повинен був повернути позивачу, не повернув, і всіляко ухиляється від повернення вищевказаних грошових сум.

Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не виконав обидва грошові зобовязання перед позивачем, а договором між ними, на випадок нерозрахунку грішми, визначений порядок виконання зобовязання шляхом передачі у власність позивача ОСОБА_2 двох часток (кожна по 1/4) квартири АДРЕСА_1, позивач вважає, що набув права вимагати від відповідача ОСОБА_3 передачі йому у власність ? частини квартири АДРЕСА_1, в якості належного захисту своїх майнових прав.

В судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надходило.

Представник позивача до суду надав заяву від імені позивача, в якій просив суд розглядати справу заочно, викладене в позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог від 04.12.2014 р. підтримує в повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача та допитавши свідків, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне.

08 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 25.000,00 (двадцять пять тисяч) доларів США на один рік до 02.02.2014 року.

На підтвердження укладеного договору, а також для підтвердження отримання від позивача коштів позики, відповідачем була надана письмова розписка.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

19 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200.000,00 (двісті тисяч) гривень. Вказаний договір позики нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 420.

Зазначені у вказаному договорі позики кошти відповідач зобовязався повернути позивачу ОСОБА_2 у термін до 19.02.2014 р.

Згідно п. 4 вказаного Договору позики, ОСОБА_3 зобовязався повернути Позивачу до 19.08.2013 року частину боргової суми в розмірі 80.000,00 грн., однак не повернув.

Станом на день розгляду справи відповідач ОСОБА_3 грошових коштів по обох грошових зобовязаннях не повернув.

Частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В Договорі позики, укладеному в усній формі між позивачем та відповідачем 08.02.2013 року, сторонами було погоджено, що позика обчислюється в доларах США, що підтверджується розпискою відповідача від 08.02.2013 року.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, що сума боргу, взятого відповідачем 08.02.2013 року в розмірі 25.000,00 доларів США, становить: 25.000,00 Ч 15,2967 = 382.416 (триста вісімдесят дві тисячі чотириста шістнадцять) гривень 43 (сорок три) копійки.

У звязку цим, загальна сума, яку відповідач заборгував позивачу, станом на день розгляду справи становить: 382.416,43 + 200.000,00 = 582.416,43 грн.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ході судового розгляду допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_2 підтвердив, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами в усній формі 08.02.2013 року, ОСОБА_3 зобовязався у разі неповернення суми позики в строк до 08.02.2014 року в рамках суми боргу 25.000,00 доларів США - передати у його, ОСОБА_2, власність 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Також, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 дав свідчення, що при укладанні договору позики від 19.02.2013 року, відповідач ОСОБА_3 в присутності його дружини ОСОБА_6, в усному порядку зобовязався у разі неповернення суми боргу в розмірі 200.000,00 грн. в строк до 19.02.2014 року - передати у його, ОСОБА_2, власність ще 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 підтвердила слова чоловіка, а також пояснила, що позивач та відповідач є давніми знайомими, до виникнення даної ситуації з борговими зобовязаннями ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 знаходилися в дружніх стосунках, спілкуються багато років, і тому позивач довіряв відповідачу обидва рази, коли передавав кошти. Також, свідок ОСОБА_6 пояснила, що після того, як ОСОБА_3 отримав від її чоловіка обидві суми позики 25.000,00 доларів США та 200.000,00 грн., вони неодноразово зустрічалися, в тому числі в її, - ОСОБА_6, - присутності, а також в присутності дружини відповідача, яка в ході розмов теж підтверджувала, що вона згодна переоформити у власність ОСОБА_2, ? частину квартири АДРЕСА_1, якщо її чоловік не зможе повернути борги.

Допитаний у якості свідка представник позивача ОСОБА_1 підтвердив, що двічі був присутній на зустрічах позивача та відповідача, в ході яких відповідач неодноразово повторював, що готовий переоформити на позивача частину своєї квартири в межах загальної суми боргу.

Судом встановлено, що відповідно до договору, який був укладений між сторонами в усному порядку, відповідач прийняв на себе зобовязання, що у випадку, якщо він не зможе повернути борг в 25.000,00 доларів США., він передає у власність ? своєї власної квартири за вищевказаною адресою. Також, встановлено, що коли відповідач одержував від позивача у борг 200.000,00 гривень, він, згідно укладеного між ними ще одного усного договору, прийняв на себе зобовязання, що у випадку неповернення суми боргу в розмірі 200.000 гривень, він виконає це грошове зобовязання шляхом переоформлення на позивача ? частини своєї власної квартири. За домовленістю між сторонами, цей порядок виконання зобовязання по боргу в 200.000,00 грн. не залежить від виконання ним зобовязання по боргу в 25.000,00 доларів США.

Згідно Звіту про оцінку майна: двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 від 24.11.2014 року, вартість всієї квартири становить 439.793,00 грн.

Це означає, що вартість ? частини вказаної квартири становить 219.896 (двісті девятнадцять тисяч вісімсот девяносто шість) гривень 50 (п?ятдесят) копійок.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Суд вважає, що в даному випадку позивач належним чином у встановленому законом порядку довів наявність договорів між ним та відповідачем, відповідно до яких, правові наслідки у вигляді переходу права власності на обєкт нерухомого майна встановлені договорами, і ОСОБА_3 добровільно прийняв на себе ці зобовязання.

Враховуючи, що відповідач не виконав обидва грошові зобовязання перед позивачем, а договором між ними, на випадок нерозрахунку грішми, визначений порядок виконання зобовязання шляхом передачі позивачу у власність двох часток (кожна по 1/4) квартири АДРЕСА_1, а також те, що ринкова вартість ? частини квартири, щодо якої заявляє вимоги позивач, є значно меншою, ніж сума боргу, суд вважає що вимога позивача щодо передачі йому у власність ? частини квартири АДРЕСА_1 є співмірною борговим зобовязанням відповідача, правомірною, а тому підлягає задоволенню.

Якщо співставити вартість половини квартири боржника та загальну суму боргу (582416,43 219.896,50 =362.519,93 грн.), то вартість зазначеної частини квартири менша від загальної суми боргу на 362.519,93 грн.

У звязку з цим, вимога позивача щодо стягнення залишку боргової суми в розмірі 362.519 (триста шістдесят дві тисячі пятсот девятнадцять) гривень 93 (девяносто три) копійки, також підлягає задоволенню.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконанім або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є законними та підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1046-1047 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 18, 60, 88, 114, 209, 212-215, 218, 223-226, 231 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), право власності на ? частину квартири № 45 (сорок пять) в будинку № 8 (вісім) по вулиці Довженко в м. Одесі, загальною площею 37,3 кв.м., житловою площею 27, 5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 362.519 (триста шістдесят дві тисячі пятсот девятнадцять) гривень 93 (девяносто три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) компенсацію судових витрат в розмірі 320,00 (триста двадцять) гривень.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Приморського районного суду м. Одеси протягом 10-ти днів, після отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: О.С.Турецький

11 грудня 2014 року