АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2515/14 Справа № 203/6235/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2014 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року банк звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (після укладення шлюбу - ОСОБА_2) з позовом (ціною 163373грн.81коп.) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.03.2008р. у сумі 163 373,81 грн., посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобов'язань.

Рішенням Кіровського райсуду м. Дніпропетровська від 24.01.2014р. позовні вимоги ПАТ "Комерційний банк "Надра" задоволено та на його користь солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором "Автопакет" № 797207/ФЛ від 26.03.2008р. в сумі 163 373,81 грн., у тому числі, заборгованість за тілом кредиту - 87 121,07 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 47 772,08 грн., заборгованість по пені - 18 889,06 грн.; штраф - 9 591,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення в частині стягнення з неї грошових сум, посилаючись на його невідповідність вимогам закону у цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

26.03.2008р. між ВАТ "Комерційний банк "Надра" (правонаступник: ПАТ), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (ОСОБА_2) було укладено договір "Автопакет" № 797207/ФЛ, за умовами якого банк для придбання автомобіля надав ОСОБА_3 кредит в сумі 12 000,00 доларів США під 12,8 % річних зі строком повернення до 21.03.2013 р. щомісячними платежами. ОСОБА_2 за цим договором виступила в якості поручителя, зобов'язавшись солідарно з ОСОБА_3 відповідати за своєчасне повернення кредитних коштів за кредитним договором (а.с. 4 - 7, 38). Того ж дня кредитні кошти фактично отримані ОСОБА_3 (а.с. 8).

За відомостями банку внаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань утворилася заборгованість у сумі 163 373,81 грн. (а.с.9,11), а саме: заборгованість за тілом кредиту - 10 899,67 доларів США (87 121,07 грн.), заборгованість по відсотках за користування кредитом - 5 976,74 доларів США (47 772,08 грн.), заборгованість по пені - 2 363,20 доларів США (18 889,06 грн.), штраф - 1 200,00 доларів США (9 591,60 грн.). 5.09.2013р. банк направив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 досудові вимоги про погашення заборгованості, які останніми отримані, проте не виконані (а.с.12,13,66).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.ст.543,553,554,1048,1054 ЦК України ухвалив рішення, яким солідарно стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 163 373,81 грн., у тому числі, 87 121,07 грн. заборгованості за тілом кредиту, 47 772,08 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 18 889,06 грн. заборгованості по пені та 9 591,60 грн. штрафу.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність здійсненого стягнення з неї як поручителя безпідставні та суперечать обставинам справи та вимогам закону. За правилами ч.1 ст.553, ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що банк пропустив строк для пред'явлення до неї як поручителя вимоги, не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до вимог ч.1,4 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. За положеннями п.3.2 договору сторін поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник, а відповідальність поручителя виникає як у випадку не виконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Таким чином з врахуванням умов договору право вимоги до поручителя у банку настало не лише з часу виникнення простроченої заборгованості, а й з часу невиконання зобов'язань за кредитним договором в цілому. Вибір способу звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості належить безпосередньо самому банку відповідно до положень ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України. Строком виконання зобов'язань в цілому за договором є 21.03.2013р. З врахуванням п. 3.2.5. договору та того, що до цієї дати кредитні зобов'язання в цілому не виконані, саме з 21.03.2013р. у банка і виникло право вимоги до поручителя. Пред'явленням досудової вимоги до поручителя у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання банком дотримано як положень договору, так і положень ч.4 ст.559 ЦК України. Посилання в апеляційній скарзі на не пред'явлення до поручителя вимоги у річний строк з часу укладення договору взагалі безпідставні, оскільки вказані положення ч.4 ст.559 ЦК України можуть застосовуватись лише у разі, коли строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги. Між тим, строк основного зобов'язання у договорі сторін встановлений, а тому вказані положення закону на їх відносини не поширюються.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :