Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа153/1611/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

у складі головуючого судді Гаврилюк
Т.В.

за участю секретаря судового засідання
Шарко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи без
самостійних вимог Дзигівської
сільської ради сільського голови
Юрченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Ямпільського
районного суду Вінницької області у
місті Ямпіль Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із
даним позовом. Вказав, що проживає
АДРЕСА_1. Дзигівською сільською радою
Ямпільського району Вінницької
області по господарський номер, який
був присвоєний домогосподарству по
АДРЕСА_2, де раніше проживала ОСОБА_6 був
закритий згідно заяви на дозвіл
знесення та акта обстеження, а тому як
результат, на підставі рішення 13 сесії 3
скликання від 29 вересня 2000 року йому
була передана земельна ділянка
орієнтовною площею 0,24 га по АДРЕСА_2,
тобто по сусідстві у межу із його
домогосподарством для ведення
особистого господарства. Вказав, що по
сусідству із ним через дорогу проживає
відповідач, з яким він перебуває у
неприязних стосунках, який без
будь-яких дозволів сільської ради, та
без його погодження, встановив огорожу
на проїжджій частині під'їзду до
земельної ділянки по АДРЕСА_2. У
результаті дій відповідача він немає
змоги заїзду і навіть заходу до
належної йому земельної ділянки, що
розташована по АДРЕСА_2, так як
відповідач своїми діями створив йому
перешкоду у користуванні земельною
ділянкою. Зазначив, що коли він
звертався до відповідача із проханням
про знесення загорожі, відповіді він не
отримував, так як відповідач ухилявся
від розмови. Коли ж відповідач
повідомив його, що має намір взагалі
забрати і користуватись його земельною
ділянкою, і що взагалі огородить її від
позивача, із цим він не погодився, та
почав звертатися до посадовців
сільської ради. На його неодноразові
звернення до виконкому Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області, відповідач не
звертав уваги, хоча на підставі рішення
Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області №129 від 13 листопада 2007 року
було зобов'язано відповідача відновити
заїзд до його земельної ділянки в
місячний термін. Не дивлячись на це,
відповідач чинить йому перешкоди у
користуванні земельною ділянкою. Тому
він змушений звернутися до суду із
даним позовом та просити суд
постановити рішення, яким зобов'язати
відповідача не чинити перешкоди у
користуванні земельною ділянкою, яка
розташована по АДРЕСА_2 села Дзигівка,
не чинити перешкоди у користуванні
під'їздом, який є територією загального
користування жителів громади села
Дзигівка до належного житлового
будинку, що розташований по АДРЕСА_1
села Дзигівка, зобов'язати відповідача
провести демонтаж сітки шляхом її
розбирання і знесення із заїзду до
земельної ділянки, яка перебуває у його
користуванні, також провести демонтаж
кам'яного і металевого забору шляхом їх
розбирання і знесення в той стан до
якого вони були раніше, а саме -
розширенням ширини дороги АДРЕСА_1 у
відповідності до технічної
документації Дзигівської сільської
ради Ямпільського району Вінницької
області, а також стягнути судові
витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, який діє на підставі угоди №58
від 29.10.2014 року та ордеру на надання
правової допомоги серії ВН №029234 від
29.10.2014 року заявлені позовні вимоги
підтримав у повному об'ємі, просить суд
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені
позовні вимоги не визнав та суду
пояснив, що він придбав житловий
будинок і почав будівництвом. Такі межі
земельної ділянки він придбав. Вказав,
що домоволодіння під номером АДРЕСА_2
позивач використовує без належного
оформлення, так як ніяких
правовстановлюючих документів ні на
житловий будинок, ні на земельну
ділянку у позивача немає. Вказав, що
господарський номер АДРЕСА_2 закритий,
тобто його немає, такої адреси не існує.
Вказав, що це позивач загород частину
дороги, а тоді він перегороди сіткою
для того, щоб худоба не ходила йому на
город. Зазначив, що не чинить перешкод
позивачеві. Просить суд у позові
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, який діє на підставі Договору
про надання правової допомоги №30 від
12.11.2014 року та Ордеру на надання
правової допомоги серії ВН №020876 від
12.11.2014 року заявлені позовні вимоги не
визнав, просить суд відмовити у
задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області Юрченко О.В.
заявлені позовні вимоги визнав, не
заперечує проти задоволення позову.
Суду пояснив, що ні у кого немає
державних актів на усі три земельні
ділянки. Зазначив, що спір між
сторонами ведеться більше 12 років. У 2004
році ОСОБА_1 звертався до сільської
ради із питанням про відновлення
заїзду, однак вирішити це питання
неможливо. Вказав, що раніше там був
заїзд до двох житлових будинків (ОСОБА_1
та ОСОБА_6). Що стосується посилання
відповідача на те, що немає такої
адреси як «АДРЕСА_2», пояснив, що адреса
присвоєна земельній ділянці, а не
будинку.

Судом встановлені такі обставини
та визначені відповідно до них
правовідносини:

Із досліджених письмових доказів
- договору купівлі-продажу від 22
листопада 1991 року судом встановлено, що
ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_8 житловий
будинок з надвірними будівлями, який
розташований по АДРЕСА_2, який
розташований на присадибній земельній
ділянці розміром 0,23 га. Із довідки
вих..№1108 від 11.09.2014 року виданої
виконкомом Дзигівської сільської ради
судом встановлено, що по господарський
номер, який був присвоєний
домогосподарству в АДРЕСА_2 був
закритий згідно заяви на дозвіл на
знесення та акта обстеження у 2002 році.
Із Свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 15 лютого 1989 року
та Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 26 січня 2010 року судом
встановлено, що позивач є власником 27/100
житлового будинку, який розташований
по АДРЕСА_1. Із архівної виписки
вих..№01-14-408 від 24 грудня 2008 року судом
встановлено, що Рішенням 13 сесії 3
скликання Дзигівської сільської ради
від 29 вересня 2000 року «Про передачу
земельних ділянок в приватну власність
для ведення особистого підсобного
господарства» передано ОСОБА_1 у
приватну власність земельну ділянку
для ведення особистого підсобного
господарства із земель резерву
сільської ради площею 0,54 га, та
зобов'язано останнього замовити
виготовлення Державного акту на право
приватної власності на землю. Із
Рішення виконавчого комітету
Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області №129 від 13 листопада 2007 року
«Про розгляд заяви ОСОБА_1 про
відновлення заїзду до його земельної
ділянки» судом встановлено, що даним
рішенням зобов'язано ОСОБА_3 відновити
заїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 в
місячний термін, у разі не відновлення
заїзду зі сторони ОСОБА_3 рекомендовано
ОСОБА_1 звернутися до суду. Із Довідки
вих..№02-09-205 від 24.05.2013 року виданої
виконавчим комітетом Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області судом встановлено,
що сільська рада не надавала ОСОБА_3
письмового або усного дозволу на
встановлення обмежень у вигляді
огорожі на землі загального
користування по АДРЕСА_1 села Дзигівка
Ямпільського району Вінницької
області. Із відповіді на адвокатський
запит вих..№02-09-169 від 25.04.2013 року даної
виконавчим комітетом Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області судом встановлено,
що за ОСОБА_1 рахується земельна
ділянка орієнтовною площею 0,24 га,
доступ до даної земельної ділянки
здійснюється по присадибній ділянці,
яка розміщена біля будинку по АДРЕСА_1,
на даний час доступ до земельної
ділянки по АДРЕСА_2 неможливий у зв'язку
із тим, що ОСОБА_3 встановив огорожу на
проїжджій частині під'їзду до
земельної ділянки по АДРЕСА_2, іншого
заїзду до земельної ділянки немає та
немає можливості його зробити. Із Акту
обстеження складеного 22 вересня 2014
року судом встановлено, що ширина
дороги біля будинку ОСОБА_1 становить
60,3 м, другий замір становить 5,2 м, третій
- 6,4 м, біля воріт і металевої сітки
ОСОБА_3

Із показань свідка ОСОБА_11 даних
нею у судовому засіданні судом
встановлено, що вона є матір'ю позивача.
Відповідач постійно чинить перешкоди у
користуванні земельними ділянками.
Захопив частину проїжджої частини
дороги, перекрив дорогу до земельної
ділянки по АДРЕСА_2.

Із показань свідка ОСОБА_12 даних
ним у судовому засіданні судом
встановлено, що коли він був дитиною
(біля 30 років тому) на спірній земельній
ділянці міг розвертатись вантажний
автомобіль із причепом. Зараз
відповідач зайняв частину проїжджої
частини дороги, і тому немає такої
можливості.

Із показань свідка ОСОБА_13 даних
нею у судовому засіданні судом
встановлено, що раніше у житловому
будинку, що по АДРЕСА_2 у селі Дзигівка
Ямпільського району проживала її
матір. Потім відповідач зі своєю
дружиною створили нестерпні умови
проживання для матері (спускали на неї
собаку, не давали можливості проходити
через подвір'я), і тому мати перейшла
жити до неї. Відповідач захопив частину
земельної ділянки, яка раніше належала
її матері. А на даний час взагалі
загородив прохід.

Із виїзду на місце (у АДРЕСА_1)
судом встановлено, що проїзд (прохід) до
земельної ділянки, що розташована по
АДРЕСА_2 переораний та перегороджений
металевою сіткою.

Відповідно ч.1 ст.103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Відповідно ч.3 ст.103 ЗК України власники
та землекористувачі земельних ділянок
зобов'язані співпрацювати при вчиненні
дій, спрямованих на забезпечення прав
на землю кожного з них та використання
цих ділянок із запровадженням і
додержанням прогресивних технологій
вирощування сільськогосподарських
культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна
організація територій, дотримання
сівозмін, встановлення, зберігання
межових знаків тощо).

Відповідно ч.1 ст.106 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Відповідно ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Стаття 212 ЗК України визначає, що
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Згідно із ст.3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність. Ст.1 ЦПК України визначає,
що завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно із ст.ст.15, 16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно ч.2, 3 ст.386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Так, внаслідок наявності паркану
(металевої сітки) на частині земельної
ділянки щодо заїзду до земельної
ділянки, що розташована по АДРЕСА_2, що
перебуває у користуванні ОСОБА_1,
останній не може користуватися даною
земельною ділянкою, і тому заявлена
позовна вимога щодо усунення перешкод
у користуванні заїздом до земельної
ділянки по АДРЕСА_2 підлягає до
задоволення. А тому суд має підстави
для усунення перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні земельною ділянкою, що
розташована по АДРЕСА_2 шляхом знесення
за рахунок ОСОБА_3 паркану із металевої
сітки із заїзду до вищевказаної
земельної ділянки.

Що стосується вимоги заявленої
позивачем про усунення перешкод у
користуванні під'їздом (який є
територією загального користування) до
земельної ділянки по АДРЕСА_1, то
виходом на місце судом не встановлено
створення таких перешкод зі сторони
ОСОБА_3, так як земельна ділянка ОСОБА_3
(АДРЕСА_3) знаходиться на значній
відстані від земельної ділянки ОСОБА_1
(АДРЕСА_1), і тому суд не знаходить
підстав щодо задоволення вимог про
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди у користуванні під'їздом до
земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом
демонтажу кам'яного і металевого
паркану, так як позивачем не доведено
факт порушення його речового права,
тоді як згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Тому суд приходить до
висновку, що у задоволенні даної
частини заявлених позовних вимог
необхідно відмовити.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Тому суд має підстави
для стягнення із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесенні останнім судові
витрати по оплаті судового збору
згідно квитанції №k26/G/43 від 16 вересня
2014 року у сумі 243 гривні 60 копійок.

Керуючись ст.ст.1, 10, 11, 57, 58, 60, 62, 63, 64, 88, 212,
213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст.3, 15, 16, 319,
321, 386, 391 ЦК України, ст.ст.103, 106, 152, 212 ЗК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», суд

В И Р І Ш И В :

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні земельною ділянкою, що
розташована по АДРЕСА_2 шляхом знесення
за рахунок ОСОБА_3 паркану із металевої
сітки із заїзду до вищевказаної
земельної ділянки.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесені судові витрати по
оплаті судового збору у сумі 243 гривні 60
копійок.

В іншій частині заявлених
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ямпільський районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий Т.В. Гаврилюк