АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 рік грудень 11 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Білоус А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2003 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, вимоги якої неодноразово уточнючи та остаточно заявляючи їх до Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_2, просила відновити границі та конфігурацію земельної ділянки № АДРЕСА_1, відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 1999 року, схеми № 8 висновку технічної експертизи, складеного 16 квітня 1999 року акту Міжміським бюро технічної інвентаризації, схеми землевпорядної справи № 050479 по інвентаризації меж земельної ділянки № АДРЕСА_1, складеної ПП «Мегаполіс» та зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № АДРЕСА_1, шляхом знесення паркану та відновлення меж суміжних земельних ділянок НОМЕР_1-а та № АДРЕСА_1, відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 1999 року, згідно з висновком № 1148/1149-11 від 01.08.2011 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 08.07.1986 року їй на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 що розташоване на земельній ділянці площею 950 кв.м..

Відповідачці ОСОБА_2, згідно договору купівлі-продажу від 04.08.1978 року, на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1

До 1966 року земельні ділянки АДРЕСА_1 були єдиною ділянкою під номером НОМЕР_3, користувачем якої була мати позивачки ОСОБА_4.

Документи про відвід вищевказаної земельної ділянки не збереглися, але згідно даних Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації від 1949 року в користуванні ОСОБА_4 знаходилася земельна ділянка площею 4 452 кв.м. по АДРЕСА_2, що на даний час є АДРЕСА_2 та в подальшому розміри цієї ділянки були зменшені зі різних причин.

У 1965 році син ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який є також братом позивачки, на земельній ділянці № АДРЕСА_1 збудував житловий будинок і рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих № 38 від 12.01.19666 року, за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4, за ним було закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м. з присвоєнням нової юридичної адреси АДРЕСА_1

Рішенням Амур-Нижньодніпровського виконкому № 438 від 26.05.1978 року земельна ділянка № АДРЕСА_1 була збільшена за рахунок земельної ділянки НОМЕР_1 на 350 кв.м..

За договором купівлі-продажу від 04.08.1978 року ОСОБА_4 продала домоволодіння АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_2, та згідно договору купівлі-продажу від 08.08.1978 року придбала домоволодіння АДРЕСА_1 у свого сина ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, спадкоємицею після її смерті є її донька, позивачка ОСОБА_3, якій зазначене домоволодіння належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.07.1986 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі № 2-2483.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 1999 року встановлено межі земельних ділянок АДРЕСА_1 згідно з рішеннями Амур-Нижньодніпровського виконкому № 38 від 12.091.1966 року та № 438 від 26.05.1978 року та схеми № 8 висновку технічної експертизи від 16.04.1999 року. Цим же рішенням відновлено ширину земельної ділянки НОМЕР_1-а по червоній лінії 6.0 кв.м., а ширину земельної ділянки НОМЕР_2 - 19,1 кв.м., довжину їх по межі 28,0 м, потім уступ прямокутної форми в бік ділянки НОМЕР_1 шириною 6,2 м, довжиною 24,6 м до будівель Д.Г, а також 31,0 м після зазначених будівель. Ширину з боку сторони держфонду ділянки НОМЕР_1 відновлено - 12, 25 м, а ділянки НОМЕР_1-а -14м.

Посилаючись таким чином на зазначені обставини, а також на те, що зазначене рішення суду виконане 14.10.1999 року в її відсутність, в результаті чого встановлені відповідачкою межі земельних ділянок не відповідають дійсності та значно зменшують розмір її земельної ділянки, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Межі земельної ділянки АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську, що знаходяться у користуванні ОСОБА_3 відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.1999 року, схеми № 8 висновку технічної експертизи, складеного 16.04.1999 року акту МБТІ, згідно з висновком № 1148/1149-11 від 01.08.2011 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи відновлені та зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № АДРЕСА_1, шляхом знесення паркану та відновлення меж суміжних земельних ділянок АДРЕСА_3, відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.1999 року, схеми № 8 висновку технічної експертизи, складеного 16.04.1999 року акту МБТІ, згідно з висновком № 1148/1149-11 від 01.08.2011 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачці ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року скасована, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року - скасуванню з послідуючою постановкою по вказаній справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 1999 року було виконане за відсутності позивачки ОСОБА_3, у зв'язку з чим земельний спір фактично не був врегульований, і тому межі мають бути відновлені у відповідності з вказаним судовим рішенням.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, без належного з'ясування дійсних обставин по справі, положень Закону України «Про виконавче провадження» та норм процесуального закону, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Закону, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Таким чином з огляду на викладене, а також на те, що у порушення статей 212 - 214 ЦПК України суд першої інстанції зобов'язовуючи відповідачку ОСОБА_2 усунути перешкоди, шляхом відновлення меж земельних ділянок відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 1999 року, не звернув уваги на те, що це рішення виконано, а у разі його невиконання або неналежного виконання, відповідно до положень ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» передбачена процедура оскарження дій державної виконавчої служби, заочне рішення суду першої інстанції за таких обставин не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з послідуючим ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 313 - 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :