Апеляційний суд міста Києва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва Гоголя В. в інтересах держави в особі Держаного підприємства Національний спортивний комплекс «Олімпійський» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року по справі за позовом заступника прокурора Печерського району м. Києва в інтересах держави в особі Держаного підприємства Національний спортивний комплекс «Олімпійський» до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Технолайн Системс» про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року перший заступник прокурора Печерського району м. Києва в інтересах держави в особі Державного підприємства Національний спортивний комплекс «Олімпійський» звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4, якого було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі акта про амністію, ДП НСК «Олімпійський» завдано майнову шкоду у розмірі 249 123 грн.

Оскільки закриття кримінальної справи на підставі амністії не звільняє винну особу від обов'язку відшкодувати шкоду, завдану злочином, прокурор просив стягнути з відповідача на користь ДП НСК «Олімпійський» 249 123 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Справа неодноразово розглядалася судами.

Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року в задоволені позову заступника прокурора Печерського району м. Києва в інтересах держави в особі Державного підприємства Національний спортивний комплекс «Олімпійський» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Технолайн Системс» про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду заступник прокурора м. Києва Гоголь В. в інтересах держави в особі Держаного підприємства Національний спортивний комплекс «Олімпійський» подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрутованість, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначав, що шкода, яка спричинена відповідачем державному підприємству випливає із трудових правовідносин. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В тексті апеляційної скарги прокуратура зазначала, що правові підстави для задоволення позовних вимог є норми права - ст. 1166 ЦК України та ст. 134 КЗпП України.

Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Технолайн Системс» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлене у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності третьої особи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Положенням п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ДП НСК «Олімпійський» 249 123 грн. на відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позов є безпідставним.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам закону судове рішення першої інстанції не відповідає.

Стаття 338 ЦПК України визначає підстави для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд. Частина 4 цієї норми встановлює, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При скасуванні рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 р. та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 р. з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції ВССУ у своїй ухвалі чітко зазначило, що правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються нормами ст. 1166 ЦК України.

Із тексту рішення суду першої інстанції вбачається, що прокуратура наполягала на правові підставі для задоволення позовних вимог взагалі на ст. 1160 ЦК України. Але погодитися із такою позицією прокуратури не можна, оскільки ст. 1160 ЦК України регулює відшкодування витрат, понесених особою у зв'язку із вчиненням нею дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення. При цьому представник прокуратури обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що характер спірних правовідносин між сторонами виник при виконанні службових обов`язків відповідачем під час перебування ним на посаді директора ДП НСК «Олімпійський».

Між тим, Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 12 червня 2009 р. №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснив, що уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З'ясовується правильність об'єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов'язаними між собою, для вирішення питання про їх об'єднання або роз'єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Пункт 3 ст. 134 КЗпП України регулює матеріальну відповідальність працівника за шкоду, завдану з його вини діями, які мають ознаки діянь переслідуваних у кримінальному порядку.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. №14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» ( із подальшими змінами), до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП України), повинні додаватися докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту №248-к від 26.04.2007 директором Державного підприємства НСК «Олімпійський» було призначено відповідача ОСОБА_4

Згідно п.5.2 статуту НСК «Олімпійський» організацією управління НСК «Олімпійський» здійснює генеральний директор.

Відповідно до Розділу І Контракту з керівником ДП НСК «Олімпійський» від 26 квітня 2007 року, укладеного між Міністерством України у справах сім'ї, молоді та спорту та ОСОБА_4, останній, як керівник, зобов'язаний безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

За службову недбалість та неналежне виконання своїх посадових обов`язків, унаслідок несумлінного ставлення до своїх посадових обов`язків відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України. Вина відповідача у вчиненні службової недбалості була доведена під час розслідування кримінальної справи та підтверджується доказами, перерахованими в обвинувальному висноску кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 367 КК України, а саме : платіжними дорученнями №596 від 21.07.08 на суму 70 000 грн., №599 від 22.07.08 на суму 65 000 грн., №604 від 23.07.08 на суму 68 000 грн., №619 від 24.07.08 на суму 46 123 грн. відповідно до яких НСК «Олімпійський» перераховано на адресу ТОВ «Технолайн Системс» грошові кошти загальною сумою 249 123 грн. за виконання останнім робіт по демонтажу пластикових сидінь згідно договору №1-18/06 від 18.06.08., актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДП НСК «Олімпійський».

Постановою прокурора Печерського району м. Києва Харченка В.М. від 21 квітня 2011 року порушено кримінальну справу по обвинуваченню колишнього генерального директора ДП НСК «Олімпійський» ОСОБА_4 за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України .

18 червня 2008 року між ДП НСК «Олімпійський» в особі генерального директора ОСОБА_4 та ТОВ «Технолайн Систем» укладено договір № 1-18/06 про виконання робіт по демонтажу пластикових сидінь на секторах ДП НСК «Олімпійський». Вартість робіт згідно з умовами договору складала 249 123 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що фактично роботи за договором від 18 червня 2008 року виконано не ТОВ «Технолайн Системс», а працівниками ДП НСК «Олімпійський» та членами федерації футболу України, однак останнє перерахувало ТОВ «Технолайн Системс» грошові кошти у розмірі 249 123 грн.

Постановою старшого слідчого прокуратури Печерського району м. Києва Кулеша П.В. від 21 червня 2011 року перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України - службову недбалість, що спричинила тяжкі наслідки.

У ході розслідування кримінальної справи ОСОБА_4, будучи притягнутим та допитаним як обвинувачений по суті пред'явленного йому обвинувачення за ч.2 ст. 367 КК України свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та не оспорював суму завданих ним збитків.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2011 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, внаслідок застосування до нього акта амністії у зв'язку з досягненням 60- річного віку, провадження у справі закрито за нереабілітуючих підстав.

Положенням п.3 ч.1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Тобто, відповідальність за п.3 ст.134 КЗпП несе будь-який працівник, незалежно від посади, яку він займає, або виконуваної ним роботи, який не є матеріально- відповідальною особою, але своїми діями, що мають ознаки кримінального злочину, завдав шкоди майну підприємства .

Таким чином, для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності на підставі п. 3 ст. 134 КЗпП працівник не обов'язково повинен бути засудженим до позбавлення волі, головне, щоб була відповідна постанова суду або слідчо-прокурорських органів про те, що дії працівника мають ознаки кримінального злочину.

Підставою для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності може бути кваліфікація його дій як службової недбалості (ст. 367 КК).

Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» не звільніє її від обов`язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду (ст.86 КК України та ст. 14 Закону України «Про амністію»).

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того,закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Розглядаючи спір в межах доводів позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються п.3 ст. 134 КЗпП України.

Отже, установивши всі обставини, необхідні для вирішення справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності є доказом у розумінні ст. 57 ЦПК Українри, а відтак - згідно з п. 3 ст. 134 КЗпП України на відповідача слід покласти матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди - 249 123 грн., заподіяної з його вини ДП НСК «Олімпійський».

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не можна визнати законним та обгрутованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 2491,23 грн. слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва Гоголя В. в інтересах держави в особі Держаного підприємства Національний спортивний комплекс «Олімпійський» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року про відмову у задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Державного підприємства Національний спортивний комплекс «Олімпійський» у відшкодування шкоди 249 123 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2491,23 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: