Справа № 755/266/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2014 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна, -

у с т а н о в и л а:

24.12.2013 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна.

Ухвалою судді від 13.01.2014 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна була залишена без руху і позивачу наданий термін для усунення виявлених недоліків змісту та форми заяви, а саме: викладення позовної заяви державною українською мовою та сплата судового збору у розмірі 800 грн. у строк не більше двох днів з дня отримання копії цієї ухвали.

24.01.2014 року до суду надійшла заява позивача про виправлення виявлених недоліків, зі змісту якої вбачається, що позовна заява на виконання вимог ухвали судді про залишення заяви без руху викладена державної мовою, при цьому, позивач просить відстрочити сплату судового збору у звязку із тим, що він є пенсіонером та має зібрати з часом відповідну суму грошових коштів для оплати судового збору, а також просить звільнити його від сплати судового збору на підставі положень п. 8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки в його посвідчені інваліда записано, що: «Представитель удостоверения является инвалидом третьей группы и имеет право на льготы и преимущества, установленные законодательством СССР и союзных республик для инвалидов Отечественной войны».

Однак, суд не вбачає підстав для відстрочки сплати судового збору, або для звільнення від його сплати, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження свого незадовільного майнового стану (довідки про доходи, довідки про розмір пенсії та ін.), тому застосування наведених вище положень закону є неможливим.

Стосовно прохання позивача про звільнення його від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень п. 8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

При цьому, на час звернення позивача до суду з відповідним позовом, як і на час отримання цього посвідчення, Україна не є союзною республікою СРСР, на що міститься послання у посвідченні позивача. Крім того, вказане посвідчення видане 08.06.1993 року та дійсне до 31.05.1994 року, отже на час розгляду питання про відкриття провадження у справі, ним не може підтверджено статус позивача як особи прирівняної до інваліда Великої Вітчизняної війни, як наслідок позивачем не доведено наявності пільг на звільнення його від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивач у строк визначений ухвалою про залишення його позову без руху не усунув встановлених недоліків, а саме не сплатив судовий збір, заяву слід вважати неподаною та повернути її позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 121, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна вважати неподаною і повернути її позивачу.

Розяснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя -