АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2975/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретарі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без заявлених самостійних вимог ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

15 травня 2014 р. ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування зазначених вимог вказав, що 15 грудня 1989 р. в м. Умані між ним та ОСОБА_6 був укладений шлюб, який 15 січня 2013 р. був розірваний.

Після укладення шлюбу вони стали проживати у літній кухні за адресою АДРЕСА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народилась дочка ОСОБА_9.

З грудня 1992 р. відповідач разом з дочкою перейшли з літньої кухні по АДРЕСА_3 проживати в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка була надана взамін знесеного приватного будинку, що належав його батькам.

В 1993 р. їх сім'ї було надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка в 1998 р. ними була приватизована і в яку заселились, на постійне місце проживання, відповідач з дочкою. У цій квартирі вони проживають і до теперішнього часу.

У 2014 р. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 до нього про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, житлом, нежитловими господарськими будівлями та виселення його з будинковолодіння по АДРЕСА_3 йому стало відомо про те, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в рівних частках після смерті матері ОСОБА_10 успадкували незакінчений будівництвом будинок готовністю 11 відсотків, що знаходиться по АДРЕСА_3; на самовільно збудовану літню кухню «Б» та сарай «В» свідоцтво про право на спадщину за законом не видано. Свідоцтво про право на спадщину підлягало реєстрації в БТІ м. Умань після введення будинку в експлуатацію.

Він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але фактично там не проживає, а проживає, зі згоди позивача більш як 20 років за адресою: АДРЕСА_3.

Також, при розгляді зазначеної справи йому стало відомо, що на підставі рішення Уманської міської ради від 19.11.2003 р. № 2.18-24/24, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646925 19.04.2007 р., площею 0,0987 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0689, що розміщена по АДРЕСА_3. На підставі рішення Уманської міської ради № 2.18-24/24 від 19.11.2003 р. та договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3-3645 від 21.10.2008 р., видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.03.2009 р., серія ЯЗ № 198655 площею 0,0902 га для обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0264, що знаходиться по АДРЕСА_3, співвласниками якої визначені ОСОБА_6 -1/2 та ОСОБА_7 - 1/2.

Дані земельні ділянки отримані ОСОБА_6 і ОСОБА_7 безоплатно із земель комунальної власності під час перебування у шлюбі ОСОБА_6 і ОСОБА_5

Вважає, що оскільки земельна ділянка передавалася у власність ОСОБА_6 (одному із подружжя) під час перебування їх у шлюбі з то ця земельна ділянка відповідно до Закону, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, як то передбачено ст.ст. 60-71 СК України

Враховуючи викладене, просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельні ділянки: площею 0,0987 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0689, безоплатно передану у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_8, на підставі рішення Уманської міської ради від 19.11.2003 р. № 2.18-24/24, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646925, від 19.04.2007 р., розміщену по АДРЕСА_3; площею 0,0902 га для обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0264, безоплатно передану у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на підставі рішення Уманської міської ради від 19.11.2003 р. № 2.18-24/24, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 198655, виданого 19.03.2009 р., розміщену по АДРЕСА_3

Поділити земельні ділянки спільної сумісної власності подружжя між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях: земельну ділянку площею 0,0987 га - 1/4 частину за ОСОБА_5 та 1/4 частину ОСОБА_6 від цієї площі для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0,0902 га - 1/4 частину за ОСОБА_5 та 1/4 частину ОСОБА_6 від цієї площі для обслуговування жилого будинку.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 р. ОСОБА_5 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги.

При цьому послався на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем було приватизовано земельну ділянку у 2003 та 2009 роках, про що отримано державні акти, які ніким не були оскаржені, позов ОСОБА_5 є безпідставним, а земельні ділянки не можуть бути визнані спільним майном подружжя. При цьому суд керувався п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України та ст. 120 ЗК України.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна, так як суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове із наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що з 15 грудня 1989 р. по 15 січня 2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 07 червня 1991 р., позивач та її сестра ОСОБА_7 отримали у спадщину після смерті матері ОСОБА_10 в рівних, ідеальних долях незакінчений будівництвом житловий будинок (готовністю 11 відсотків), фундамент під веранду, який знаходиться по АДРЕСА_3, розташований на земельній ділянці розміром 2435 кв.м. На самочинно споруджені літню кухню «Б» та сарай «В» свідоцтво про право на спадщину за законом не видано. Свідоцтво про право на спадщину підлягало реєстрації в БТІ м. Умань після введення будинку в експлуатацію.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646925, виданого 19 квітня 2007 р., ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на підставі рішення Уманської міської ради від 19 листопада 2003 р. № 2.18-24/24, є власниками земельної ділянки площею 0,0987 га, розташованої по АДРЕСА_3.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 198655, виданого 19 березня 2009 р., ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на підставі рішення Уманської міської ради від 19 листопада 2003 р. № 2.18-24/24, та договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3-3645 від 21.10.2008 р. є власниками земельної ділянки № 3-3645 від 21 жовтня 2008 р., площею 0,0902 га, розташованої по АДРЕСА_3.

Виходячи з викладеного слідує, що відповідач реалізувала своє право на приватизацію шляхом отримання у приватну власність спірних земельних ділянок у 2007 та 2009 роках.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно зі ч. ч. 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України, чинних на час виникнення спірних правовідносин, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Ухвалюючи рішення в даній справі та відмовляючи у задоволенні позовної вимоги позивача, суд першої інстанції, ураховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них відносини, дійшов правильних висновків, про те, що одержані відповідачем під час шлюбу, у 2007 та 2009 роках, у власність шляхом приватизації земельні ділянки є її особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку, суд першої інстанції не врахував, що спірні земельні ділянки набуті у власність у 2007 та 2009 роках, тому застосуванню підлягають норми закону, які діяли саме на час виникнення спірних правовідносин.

Отже, враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно керувався п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, яка вступила в дію 17.05.2012 р., застосувавши цю норму закону до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності. Тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без заявлених самостійних вимог ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :