АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 листопада 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А

ПАТ "Акцент - Банк" в січні 2014 року звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за договором № б/н від 26.05.2008 року не виконала, у зв'язку з чим станом на 15.12.2013 р. виникла заборгованість загалом в розмірі 30 613,29 грн., в тому числі 3 000 грн. заборгованості за кредитом; 11 419,32 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 14 260 грн. заборгованості за комісією за користування кредитом; 500 грн. штраф і 1 433,97 грн. штраф.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акцент - Банк" суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 травня 2008 року в розмірі 14 419 гривень та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ПАТ "Акцент-Банк" звернулися до суду з апеляційною скаргою, в яких ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Тоді, як ПАТ "Акцент-Банк" просить змінити рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією та штрафами, задовольнивши позовні вимоги ПАТ "Акцент-Банк"в цій частині у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема ПАТ "Акцент-Банк"додав до апеляційної скарги документи, відсутність яких стала підставою для часткового задоволення позовних вимог, а відповідач взагалі заперечувала факт отримання нею коштів з кредитним договором від 26.05.2008 р. і відповідно відсутність будь-яких боргових зобов*яань з її сторони з а цим договором перед позивачем.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримала свою скаргу, із викладених в ній підстав, і заперечувала проти задоволення скарги відповідачки, а представник останньої навпаки підтримав свою скаргу і заперечував проти задоволення скарги позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ "Акцент-Банк" не підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги і стягуючи суму заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом суд першої інстанції виходив із того, що вказана заборгованість виникла у зв*язку зі неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору "Швидка готівка" № б/н, укладеного між сторонам у справі 26 травня 2008 року, за яким відповідач отримала кредитні кошти в сумі 3000 грн. (кредитний ліміт) на платіжну картку, зі сплатою відсотків в розмірі 2 % на місяць.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією за користування кредитом та штрафів, то на думку суду позивачем не було надано доказів на підтвердження цих вимог, оскільки подані суду "Условия и правила предоставления банковских услуг" надаються ПАТ "А - Банк", а договір від 26 травня 2008 року був укладений між ЗАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2

Але погодитися із такими висновками не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 26.05.2008 р. укладено кредитний договір "Швидка готівка" № б/н , за умовами якого відповідач отримує кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту в розмірі 3 000 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 2 % на місяць. Відповідно до умов даного договору відповідач підписуючи його підтвердила про своє ознайомлення з Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, (а.с.5).

Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", позивач у справі, є правонаступником Закритого акціонерного товариства "Акцент-Банк" (а.с. 12-16).

Відповідно до Свідоцтва про шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1, (а.с. 38)

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Зі змісту найдених правових норм вбачається, що кредитні договором на відміну від договорів позики, за своєю правовою природою є договорами консенсуальними, тобто такими, яки вважаються укладеними з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов (з моменту підписання угоди сторонами).

Відповідач протягом усього розгляду справи, в тому числі і в суді апеляційній інстанції не заперечувала проти факту підписання нею заяви, яка підтверджує укладання нею 26.05.2008 р. угоди із позивачем на отримання кредиту з лімітом в розмірі 3 000 грн., які перераховувалися на кредитну картку, яка оформлялася і видавалась одночасно із підписанням угоди.

Але при цьому відповідач заперечувала проти того, що вона отримала в дійсності кредитні кошти, а також кредитну картку, на яку ці кошти повинні були бути перераховані.

Без встановлення факту надання позивачем коштів відповідачці за кредитним договором від 26.05.2008 р., відсутні підстави для покладання на відповідачку обов*язку щодо повернення отриманих коштів,

Суд першої інстанції ці обставини належним чином не перевірив, і вважав їх доведеними, пославшись лише на розрахунок заборгованості та фотокопією знімку, на якому відповідач тримає кредитну картку. Пояснення останньої, що вона отримала картку в іншому банку суд залишив поза увагу.

Згідно вимог статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною третьою статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В суд апеляційної інстанції представником позивача разом із апеляційною скаргою було подано виписку по особистому рахунку відповідача, а також наказ від 13.09.2007 р. № СП-2007-299. та Правила надання банківських послуг фізичним особам.

Оскільки відповідача заперечувала проти отримання нею кредитних коштів і кредитної карки суд апеляційної інстанції запропонував представника банку надати відповідні докази, якими зокрема можуть бути фінансові документи про отримання готівкових коштів в касі банку, меморіальні ордери на зарахування коштів на відкритий відповідачці поточний рахунок, докази отримання кредитної картки.

При цьому колегія суддів звертала увагу представника банку на те, що оскільки банк продовжує до цього часу нараховувати відсотки за користування відповідачем кредитними коштами, а також інші платежі (комісії, штрафи) на існуючу заборгованість, з точки зору банку спірний договір не є припиненим і є діючим. Відповідні позивач повинен зберігати усі первинні фінансові документи щодо надання кредиту, його погашення, видачу кредитної картки тощо.

На виконання вимоги колегії суддів, представником банку буда надана лише виписка по особовому рахунку відповідачки.

Пояснити яку саме кредитну картку було видано відповідачу - її назва, номер представник банку не зміг, а також не міг надати докази щодо дати її фактичного отримання відповідачем.

Посилаючись на представлену виписку по особовому рахунку відповідача, представник позивача доводив існування заборгованість відповідача по договору і пояснював, що гроші за умовами договору були отримані відповідачем готівкою за допомогою кредитної картки через банкомат, розташований у відділенні банку.

Разом із тим, із змісту наданої виписки ці обставин неможливо з*ясувати, у зв*язку із відсутністю у виписці точної інформації про банкомат (термінал), з якого відповідач отримала кошти.

Відповідно до п. 2.1.1 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку та звітності в України», затв. Постановою НБУ від 30.12.1998 р. № 566, підставами для бухгалтерського обліку є первинні документи, які фіксують факт здійснення цих операції

Згідно п. 5.1 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», від 18.06.2003 р. № 254, виписка з особового рахунку клієнта містить інформацію з первинних документів, і підтверджує здійснення первинної операції протягом дня.

Колегія суддів не може погодитися із доводами позивача щодо підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, і внаслідок цього виникнення боргового зобов*язання, на підставі лише виписки з її особового рахунку за відсутністю первинних документів щодо перерахування коштів на її поточний рахунок, а також доказів отримання нею кредитної картки, за допомогою якої відповідачкою повинні здійснюватися усі операції щодо використання отриманих кредитних коштів.

У зв*язку із цим фотокартки із зображенням відповідачки в руках із кредитною карткою не можна вважати належним і допустимим доказом отримання картки, в розумінні статей 58 і 59 ЦПК України.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо необгрунтованості оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог.

Підлягає скасуванню рішення суду і в частині відмовлених позовних вимог, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність пред*явленого позову в повному обсязі, але з інших правових підстав, ніж ті на які послався суд першої інстанції, частково його задовольняючи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року скасувати і ухвалити нове такого змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: