АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3354/14 Справа № 0418/4707/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПАТ «Терра Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 - про стягнення заборгованості; за позовом ПАТ «Терра Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 - про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування наявних форс-мажорних обставин.

Апеляційний суд, вивчивши скаргу, матеріали справи, вважає скаргу необґрунтованою, а рішення законним, таким, що повинне бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2005 року між ЗАТ Український Банк Міжнародного Співробітництва «Інвест-Кривбас Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 416-Ф/05, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 350 000 грн. на споживчі цілі строком на 120 місяців з кінцевим терміном погашення 11 вересня 2015 року під 22% річних.

30.03.2006 року між вказаним Банком та ОСОБА_5 було укладено додатковий правочин № 1 до кредитного договору від 12.09.2005 року, за умовами якого на клопотання позичальника був збільшений ліміт відкличної револьверної лінії на 150 000 грн. та встановлений у загальній сумі 500 000 грн.

29.05.2006 року між Банком та ОСОБА_5 укладено додатковий правочин до кредитного договору від 12.09.2005 року, за умовами якого сторони домовились змінити п. 2.1.1. кредитного договору та відкрити для надання кредиту позичковий рахунок та рахунок по процентам.

Крім того, 19.04.2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено додатковий правочин № 2 до кредитного договору, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 500 000 грн. на споживчі цілі, строком на 120 місяців з кінцевим терміном погашення 11 вересня 2015 року під 16 % річних.

12.07.2007 року між цими ж сторонами укладено додатковий правочин № 3 до кредитного договору, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 1 300 000 грн. на споживчі цілі, строком на 120 місяців з кінцевим терміном погашення 11 вересня 2015 року під 16 % річних.

21.03.2008 року між цими ж сторонами укладено додатковий правочин № 4 до кредитного договору, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 1 750 000 грн. на споживчі цілі, строком на 120 місяців з кінцевим терміном погашення 11 вересня 2015 року під 16 % річних

30.09.2010 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 5 до кредитного договору від 12.09.2005 року, за умовами якого, Банк надав позичальнику кредит в сумі 1 750 000 грн. (станом на 30.09.2010 рік заборгованість за кредитом складала 1 674 295 грн. 94 коп.) на споживчі цілі, строком на 120 місяців з кінцевим терміном погашення 11.09.2015 року під 16 відсотків річних. Крім того, сторони погодили, що одним із видів забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором виступає фінансова порука фізичних осіб, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, яка має бути оформлена в договори про забезпечення.

30.09.2010 року між ПАТ «Терра Банк» як кредитором, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, як поручителями та ОСОБА_5 як позичальником було укладено договори поруки № 416-Ф/05/П4, № 416-Ф/05/П5, № 416-Ф/05/П1, № 416-Ф/05/П3, за умовами яких поручителі взяли на себе прямі зобов'язання відповідати перед кредитором по зобов'язанням позичальника по кредитному договору від 12.09.2005 року, а саме, здійснити погашення кредиту у розмірі 1 674 295 грн. 94 коп. не пізніше 11 вересня 2015 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16 % річних та інші нарахування, а також виконати всі умови передбачені укладеним між сторонами договором.

Банком у встановленому законом порядку на адресу відповідачів направлялись вимоги про повернення простроченої заборгованості по кредитному договору, в якій позивач просив відповідачів добровільно сплатити заборгованість по кредитному договору, яка станом на 20.07.2011 рік складала 2 459 869 грн. 30 коп., та попереджено відповідачів, що у випадку несплати протягом 30 днів з моменту одержання даного повідомлення банк буде змушений звернутися з позовною заявою до суду про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за цим договором в повному обсязі солідарно з позичальника та з фінансових поручителів - відповідачів.

Розрахунком заборгованості та копією виписки по рахунку ОСОБА_5 підтверджено, що у відповідачів ОСОБА_5 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перед Банком виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01.07.2012. складається із заборгованості за сумою кредиту - 1 674 295 грн. 94 коп., заборгованості по поточним процентам - 448 698 грн. 41 коп., заборгованості по простроченим процентам - 94 157 грн. 80 коп., заборгованості з комісії - 293 001 грн. 72 коп., пені - 78 078 грн. 65 коп. та санкцій - 27 407 грн. 05 коп., а разом становить 2 615 639 грн. 56 коп.

Вірно задовольняючи позовні вимоги Банку, та стягуючи наведену суму заборгованості з усих відповідачів, райсуд виходив із вірно встановлених обставин справи та вимог закону і умов укладених ними з Банком договорів.

Так, згідно п. 1.2. кредитного договору з урахуванням внесених змін та доповнень договором № 5 від 30.09.2010 року, забезпеченням за даним кредитним договором виступає фінансова порука фізичних осіб ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2

Згідно п. 1.1. договорів поруки від 30.09.2010 року поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, а також договорами про внесення змін та доповнень до нього, що уклали та можуть бути укладені в майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) кредиту)

Відповідно до п. 1.2. договорів поруки від 30.09.2010 року -у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність (є солідарними боржниками) перед кредитором у повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором, включаючи, але не виключно, повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, сплату процентів за понад термінове користування кредитом, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів), інших платежів та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань позичальником.

Правилами ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтями 1054, 1055 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні заяв відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про застосування позовної давності в порядку 267 ЦК України, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що такі заяви та викладена в них позиція суперечать фактичним обставинам, правовідносинам та вимогам закону.

Вказуючи на пропуск позивачем строку позовної давності, відповідачі відраховували початок перебігу такого строку з дати, коли позивачем була направлена вимога на їх адресу про повернення заборгованості по кредиту, а саме, з 05 вересня 2011 року, вважали, що позивач порушив встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителів.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Частиною 1, 2 ст. 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 3 ст. 251 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Пунктом 2.3, 2.4 договорів поруки від 30.09.2010 року передбачено, що датою виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором, забезпечених порукою, встановленою (передбаченою) цим договором, є дата зарахування відповідної суми коштів на рахунок кредитора в обсязі фактичної (наявної) заборгованості позичальника за кредитним договором на момент такого виконання. Подання кредитором вимоги щодо виконання частини зобов'язання за кредитним договором не позбавляє кредитора права подати до поручителя вимогу виконати іншу частину зобов'язань за кредитним договором.

Судом враховано, що пред'явлення вимог до поручителя може бути здійснено як шляхом направлення/вручення їм письмової вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до них позову. Виходячи з того, що 25.07.2011 року позивач звернувся до основного боржника з вимогою про повернення боргу, а після цього 05 вересня 2011 року звернувся до відповідачів як поручителів з аналогічними вимогами про повернення кредиту, не порушивши передбачений законом та II Розділом Договорів поруки від 30.09.2010 року шестимісячний строк, тим самим, він не порушив вимоги, закріплені частиною 4 ст. 559 ЦК України.

Вирішуючи вимоги позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що законом не заборонено укладання кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори.

Таким чином, оцінивши всі докази у їх сукупності та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання основним боржником ОСОБА_5 своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а також факт укладання між позивачем та відповідачами Договорів поруки, суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги та стягнув з кожного з відповідачів на користь Банку кредитну заборгованість.

Надана до суду апеляційної інстанції в період перегляду справи: 10.09.2014. Довідка (без дати та вихідного номеру) за підписом начальника відділення №15 ПАТ «ТЕРРА БАНК» м.Дніпропетровськ про відсутність у ОСОБА_5 кредитної заборгованості, - не може вважатись належним доказом та давати підстави для скасування рішення, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем по справі є ПАТ «ТЕРРА БАНК» м.Київ, а не його відділення.

Головне Товариство відомостей про відсутність у позичальника заборгованості суду не надало, навпаки, в зв*язку з систематичною неявкою позивача до апеляційної інстанції, це питання з*ясовувалось у телефонному режимі, і Банком була підтверджена наявність заборгованості, в той час як начальник відділення, що підписала Довідку, - давно не працює.

Як вбачається із Довідки- в ній зазначається про відсутність заборгованості станом на 20.02.2014., між тим, апеляційна скарга на судове рішення була виготовлена та надійшла до суду 03.03.2014. і в ній про зазначені обставини не йдеться.

Крім того, сам боржник- Путілов В., який є, в першу чергу, зацікавленою особою,- пояснень та доказів про відсутність у нього заборгованості - не надав, до апеляційної інстанції - не з*являвся.

В останню чергу, слід зазначити, що у разі погашення у подальшому заборгованості, наслідки такої дії можуть бути вирішені на стадії виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки допущених судом порушень вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК, матеріального закону, на що наголошує апелянт, - не встановлено.

Посилання у скарзі на наявність кризової ситуації в економіці - не є тою обставиною, яка у розумінні правил ст.617 ЦК давала б підстави для скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

Н.М. Лисична