Справа 237/6248/13ц
РІШЕННЯ Провадження № 2/237/362/14

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Мар`їнка

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Приходько В.А.

при секретарі Стрепетовій М.Є.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Мар'їнки Донецької області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. В позовні заяві вказує, що «Міська служба єдиного замовника» є балансоутримувачем житлового фонду, який знаходиться у власності територіальної громади міста Курахове, а також виконавцем житлово-комунальних послуг по утриманню будинків, споруд та прибудинкових територій, водовідведень та вивозу твердих побутових відходів. Відповідачі, які мешкають в будинку №13а по вулиці Мечнікова в місті Курахове є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються міською службою єдиного замовника. Свої обов»язки по сплаті комунальних послуг відповідачі не виконують, в наслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.01.2006 року по 31.12.2012 рік в розмірі 5485,65 гривень. В позові також зазначено, що житлово-комунальні послуги надавались безперебійно та відповідної якості. Претензій з боку відповідачів до позивача не надходило, тому просять суд стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 5485,65 гривень та сплачений судовий збір в розмірі 229,40 гривень.

Відповідачі з позовними вимогами не згодні, у їх задоволенні просять відмовити, надавши суду заперечення. В яких вказали, що позивач вже неодноразово звертався до суду з заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в період з 01 листопада 2003 року по 04 вересня 2013 року. Ухвалами суду судові накази про стягнення суми заборгованості за цей період було скасовано. Вони регулярно сплачують рахунки за комунальні послуги, про що свідчать надані ними квитанції. Позивач не надає роздруківку заборгованості помісячно, а лише вказує щорічну заборгованість. Крім того в кожній своїй попередній заяві, які позивач спрямовує до суду про видачу наказу постійно змінює суму заборгованості за одні і ті самі роки. А також зазначають, що їх сім»я має право довічно відповідно до ЗУ «Про державну податкову службу» та ЗУ «Про міліцію» 50-процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива в межах норм, встановлених законодавством. Відповідачами було надане доповнення до заперечення, в якому додатково вони вказують, що не згодні з позовними вимогами через те що в них не має можливості перевірити правильність нарахування заборгованості, оскільки в них відсутні норми та тарифи згідно яких встановлювалось нарахування, тому що позивач не надав договорів про надання комунальних послуг, з затвердженими тарифами та нормами за період 2005 рік по теперішній час, укладених з сім»єю відповідача. КП «МСЄЗ» договір про надання сім»ї відповідача житлово-комунальних послуг з ними не укладало, рахунки до сплати їм не надавало, про зміни тарифів не повідомляли.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Суду пояснив, що весь цей час відповідачі користувались послугами комунального підприємства, не відмовлялись від цього, тому фактично між ними маються договірні відносини про те, що комунальне підприємство надає свої послуги, а відповідачі їх оплачують відповідно до встановлених місцевою владою тарифами. Всі тарифи і зміни до них друкуються в місцевій газеті, відповідачі мають змогу з ними ознайомитися і знати їх, а в обов»язок комунального підприємства не входить повідомлення всіх споживачів їх послуг повідомляти про тарифи. З посиланням відповідача на його пільги відповідно до ЗУ «Про державну податкову службу» та ЗУ «Про міліцію» відносно оплати комунальних послуг зі знижкою 50 відсотків не згоден, оскільки є відповідний Порядок, затверджений постановою КМУ, який передбачає, що оплачувати комунальні послуги працівники міліції та податкової служби повинні в повному обсязі, а держава компенсує їм сплачені 50 відсотків у вигляді субвенції з коштів державного бюджету, тобто пільги цій категорії громадян фактично встановлюються і надаються державою, а не комунальним підприємством. Вказує, що комунальне підприємство дійсно зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу, тому перебіг позовної давності перерваний і підлягає стягненню вся сума боргу в повному обсязі без застосування позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом не погодився в повному обсязі і суду пояснив, що позивач взагалі не укладав із ним ніякого договору і ніяких договірних відносин між ними не існує, а також ніяких зобов»язань. Він уклав договір в 2001 році, в якому прописано яку суму він повинен платити щомісячно і він так і платить протягом всіх цих років. Іншого договору в нього немає, про зміну тарифів комунальне підприємство його не повідомляло і він їх не знає. Ніяких рахунків їм не надавалось. Незважаючи на це він постійно оплачував комунальні послуги з огляду на передбачену Законом України «Про міліцію» пільгу у 50 відсотків, сумлінно виконуючи свої обов»язки споживача послуг. КП «МСЕЗ» його пільгу не визнало, порушуючи цим його права, тому і могла твиникнути сума заборгованості. Наполягає на тому, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки вже двічі звертався до суду з заявою про видачу судового наказу. Зазначив, що йому взагалі не зрозуміло як відбулося нарахування послуги водовідведення (стоки), оскільки тривалий час нарахування взагалі не здійснювались і в роздруківці видно нулі, а в березні 2010 року одразу виставлений рахунок за весь цей час на суму 2596, 12 грн.

На це зауваження представник позивача послався на п. 17 Правил з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 і пояснив, що у відповідача в квартирі знаходяться водяні лічильники, які встановлює ТОВ «Східенерго», що надає населенню послуги з водотеплопостачання. Кількість стоків послуги водовідведення, відповідає кількості спожитої води. Споживач зобов»язаний надавати відомості водяного лічильника і відповідно до показань цього лічильника розраховується оплата за водовідведення. ОСОБА_2 та члени його сім»ї користуються послугою водовідведення, але протягом п»яти років жодного разу не надали відомості про показання водяного лічильника, а комунальна служба «Міська служба єдиного замовника» позбавлена можливості з»ясувати їх, оскільки ці лічильники встановлюються службою з водотеплопостачання ТОВ «Східенерго», то і контролює їх ця служба, а в них такі контролери відсутні, лічильники знаходяться в квартирі Габа і тому працівникам КП «Міська служба єдиного замовника» немає до них доступу. Так сталося, що позивачу стали відомі показання водяного лічильника від ТОВ «Східенерго» і тому був зроблений розрахунок за весь період часу за водовідведення. Посилається на постанову КМУ від 21 липня 2005 року №630, якою затверджено Правила з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення і зазначає, що п. 14 обов»язок знімання показань квартирних засобів обліку щомісяця покладено на споживача. А відповідачі цей обов»язок не виконали, оскільки декілька років підряд не передавали позивачу показання водяного лічильника для обрахування об»єму водовідведення і його вартості. Тому і виникла така сума заборгованості за водовідведення.

Відповідачка ОСОБА_3 з позовом не погодилась. Повністю підтримала думку і пояснення свого чоловіка ОСОБА_2 Наполягала на застосуванні позовної давності.

Представник відповідачів ОСОБА_4 з позовом не погодився і просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, оскільки відповідач був працівником податкової служби і користувався пільгою оплачувати 50 відсотків вартості за комунальні послуга, а в теперішній час він є пенсіонером і також довічно користується цією пільгою. Крім того, ніяких зобов»язань у відповідачів взагалі не існує, оскільки відсутній договір про надання послуг, який сторони підписали.

Дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Статтями 13,14 вказаного Закону передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади;

2) друга група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі проживають в приватизованій чотирикімнатній квартирі за адресою м. Курахове Мар»їнського району Донецької області вул. Мечникова, 13а/84 і мають склад сім»ї з двох осіб.

Позивачем КП «Міська служба єдиного замовника» відповідачам надаються комунальні послуги, а відповідачі, відповідно, повинні їх оплатити. Це квартплата, водовідведення (стоки) та ТПВ (тверді побутові відходи).

Суд не приймає доводи відповідачів відносно того, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог не надав договір, а договір між ними та КП «Міська служба єдиного замовника» взагалі не укладався, оскільки встановлено, що протягом тривалого часу позивач надає комунальні послуги, а відповідачі ними користуються в повному обсязі. Будь-яких претензій з приводу якості послуг відповідачі до позивача не пред»являли. Тому в наявності є фактичні договірні відносини про надання комунальних послуг.

Відповідачами на підтвердження своїх заперечень надана копія договору про надання населенню послуг по утриманню житлової площі, який укладений в жовтні 2001 року між ВАТ «Курахівське міське житлово-комунальне господарство» та ОСОБА_2 (а. с. 84). Відповідач вказує на п. 3.1 цього договору і зазанчає, що він оплачує квартплату саме за тою ціною, що передбачена договором, ні про які зміни тарифів його не повідомляли.

Суд не може прийняти до уваги цей договір, оскільки він укладений ОСОБА_2 з ВАТ «Курахівське міське житлово-комунальне господарство». Послуги ж відповідачам надаються Комунальним підприємством «Міська служба єдиного замовника» і як вже зазанчено вище, відповідачі приймають ці послуги і користуються ними.

Також суд не може прийняти до уваги посилання відповідачів на той факт, що комунальне підприємство не повідомляло їх про зміну тарифів, оскільки відповідно до зазанченої вище норми Закону, ціни та тарифи затверджуються органами місцевого самоврядування, спеціально уповноваженими органами центральної влади, а комунальні підприємства виконують ці рішення. Затверджені тарифи та ціни публікуються в пресі і громада має можливість знати про встановлені тарифи. До обов»язку комунального підприємства не віднесено повідомлення споживачів про зміну тарифів.

Відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, а представник позивача зазнчає, що строки ними не порушені, оскільки вони звертались до суду із заявою про видачу судового наказу, який потім було скасовано і тому перебіг позовної давності був переваний.

На підтвердження своєї позиції представником позивача надана копія ухвали Мар»їнського районного суду Донецької області від 07 жовтня 2013 року про скасування судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Міська служба єдиного замовника» заборгованості по оплаті комунальних послуг в сумі 5485 грн.65 коп.

А відповідачами на підтвердження своїх заперечень надана ще одна копія ухвали Мар»їнського районного суду від 07 серпня 2008 року про скасування судового наказу від 30 липня 2008 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Статтею 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. А статтею 121 ЦПК України передбачено, що заява повертається у випадках, коли подана заява без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього кодексу.

Як видно із поданих документів, позивач в 2008 році звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за комунальними послугами. Судовий наказ був виданий, а потім ухвалою Мар»їнського районного суду від 07.08.2008 року був скасований.

Як встановлено в судовому засіданні, в 2008 році позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів за період з листопада 2003 року по 31 травня 2008 року. Був виданий судовий наказ, який ухвалою суду від 07 серпня 2008 року був скасований. Подальшого звернення з позовною заявою про стягнення заборгованості за вказаний період не було.

Позивач в вересні 2013 року звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2005 року по 31 липня 2013 року, тобто вже за інший період, який був виданий судом, а потім ухвалою Мар»їнського районного суду від 07 жовтня 2013 року скасований. Після чого позивач звернувся до суду із позовом.

В період з 07 серпня 2008 року по вересень 2013 року позивач з будь-якими заявами чи позовами, які б перервали перебіг позовної давності, не звертався.

За таких обставин суд приходить до висновку, що переривання перебігу позовної давності відбулося в вересні 2013 року. Позовна заява про стягнення з відповідачів заборгованості надійшла до суду 12 грудня 2013 року. Відповідачі наполягають на застосуванні позовної давності. Тому суд вважає необхідним розглядати позов із застосуванням позовної давності у три роки відповідно до ст. 257 ЦК України, тобто з вересня 2010 року.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 працював в органах державної податкової служби до травня 2012 року. Відповідач наполягає на тому, що він має право на пільгу 50-процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива в межах норм, встановлених законодавством відповідно до Закону України «Про міліцію» та Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

А представник позивача не оспорюючи право відповідача ОСОБА_2 на пільги, наполягав на тому, що відповідачем не дотримано порядок одержання цієї пільги.

Джерелом фінансування наданих пільг є виключно субвенція з державного бюджету.

Згідно Порядку, затвердженого постановою КМУ від 11 січня 2005 року №20, Державним казначейством здійснюється перерахування відповідної субвенції на рахунок обласного бюджету згідно із розписом Державного бюджету в межах зобов»язань місцевих бюджетів за вказаними видатками. Розподіл субвенцій здійснюється на підставі зведених реєстрів, сформованих фінансовими органами райдержадміністрації, виконкомів міських рад відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та підписаних актів звіряння і спільних протокольних рішень.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг та здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо вартості наданих пільгових послуг, у тому числі і пільг працівникам з числа з числа працівників міліції в межах встановлених норм.

Управління праці та соціального захисту населення, як головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, ведуть облік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою і здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріям громадян.

Незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 наголошував про наявність в нього 50 процентної знижки по оплаті комунальних пільг відповідно до Закону України «Про міліцію» та Закону України «Про державну податкову службу в Україні», він не надав суду ніяких відомостей про знаходження його на обліку в органах Управління праці та соціального захисту населення як особи, що віднесена до пільгової категорії громадян і про те, що він звертався до цих органів з відповідними документами про взяття його на облік.

За таких обставин суд погоджується з доводами представника позивача, що відповідачем ОСОБА_2 не дотриманий порядок отримання ним встановленої Законом пільги.

Разом з тим судом досліджена довідка (а. с. 21) від 16 травня 2012 року, яка видана пенсіонеру ОСОБА_2, звільненому з податкової міліції органів ДПС за віком для подання в житлово-комунальну контору в тому, що він і члени його сім»ї мають право довічно відповідно до ст. 26 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №83/98-ВР від 05 лютого 1998 року та відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію», введеного в дію постановою Верховної Ради УРСР від 25 грудня 1990 року № 583 ХІІ, 50-ти процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

В судовому засіданні встановлено, що в травні 2012 року ОСОБА_2 вийшов на пенсію і вищевказану довідку надав до Комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника». Дослідженням історії руху по особовому рахунку, відкритому на ім»я ОСОБА_2 встановлено, що з червня 2012 року, тобто з наступного місяця після отримання ОСОБА_2 статусу пенсіонера, нараховується пільга по оплаті комунальних послуг.

Відповідно до копії особового рахунку, який відкритий на ОСОБА_2 рахується заборгованість за надані комунальні послуги за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2012 рік 5485 гривень 65 копійок. (а.с.4).

Суд прийшов до висновку про необхідність застосування позовної давності, тому розраховує заборгованість за період з вересня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

Відповідно до наданої історії руху по особовому рахунку №3446 на ім»я ОСОБА_2 квартплата за вказаний період нараховувалась в сумі 2329, 37 грн. Оплачено квартплату на суму 1010, 85 грн., пільга надана на суму 364,24 грн. Таким чином заборгованість по квартплаті складає 954,28 грн. За водовідведення нараховано 987,73 грн., оплачено 511, 29 грн., пільга на суму 143,72 грн. Таким чином, заборгованість за водовідведення складає 332,72 грн. За вивіз твердих побутових відходів нараховано 345,87 грн., оплачено 211,82 грн., пільга на суму 55,83 грн., заборгованість склала 78,22 грн.

Таким чином, за період з вересня 2010 року по 31 грудня 2012 року всього заборгованість за комунальні послуги відповідно до особового рахунку на ім»я ОСОБА_2 складає 1365,22 грн.

Саме така сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Позивач також просив стягнути з відповідачів суму судового збору, сплаченого при зверненні до суду. Суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача в цій частині в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 1365 (одна тисяча триста шістдесят п»ять) гривень 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» сплачену суму судового збору в розмірі 229 (двісті двадцять дев»ять) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Дата документу 21.02.2014