Справа № 464/5235/13 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/2765/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Ванівського О.М., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ТОВ "Кредитні ініціативи" Хамуляка О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві приватної власності, на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 р., яка станом на 01.03.2013 р. складає 666097,38 грн., а саме: за кредитом - 623821,68 грн.; по відсотках - 31370,45 грн.; пеня - 10905,25 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України "Про виконавче провадження", встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 28.11.2012 р. між ПАТ "Сведбанк", який виступає правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" та факторинговою компанією "Вектор-Плюс" укладено договір факторингу. Разом з тим, між ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТзОВ "Кредитні ініціативи" набуло нового статусу кредитора/стягувача за договором від 26.03.2008 р. №1301/0308/71-035, позичальником згідно з яким є ОСОБА_2 26.03.2008 р. АКБ "ТАС-Комерцбанк" (правонаступник ВАТ "Сведбанк", який, в свою чергу, виступає правонаступник - ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №1301/0308/71-035 з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору банк зобов'язувався надати боржнику кредит у сумі 89600 грн., а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк (кредитор) свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 89600 грн. В свою чергу відповідач неналежно взяті на себе зобов'язання, грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.03.2013 р. має прострочену заборгованість: за кредитом - 78046 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 623821,68 грн.; по відсотках - 3924,74 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 31370,45 грн.; у зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх зобов'язань зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нарахована неустойка - пеня - 1364,35 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 10905,25 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, АКБ "ТАС-Комерцбанк" (правонаступник ВАТ "Сведбанк", який в свою чергу виступає правонаступник - ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку наступне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу на підставі права приватної власності; сторони оцінили даний предмет іпотеки в 502770,38 грн. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем (боржником) зобов'язання стосовно умов поверненя кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.

Оскаржуваним рішенням суду у позові ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи". Вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що позивачем не доведено та не надано належних доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором. На підтвердження переходу до позивача права грошової вимоги за кредитним договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 року, останнім було надано суду договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", договір факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" та договір про передачу прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року. Відповідно до цих договорів відбулось відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 року, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 на користь ТзОВ "Кредитні ініціативи". Крім того, зазначає, суд не взяв до уваги довідку по розрахунку заборгованості по кредитному договору. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що у позивача відсутня ліцензія, наявність якої є необхідною на підставі положень Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та з огляду на те, що він є фактором за укладеним з ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" договором факторингу. У ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" також відсутня така ліцензія. Не надано позивачем також доказів про те, що спостережною радою кредитора (ПАТ "Сведбанк") надано дозвіл на відступлення права вимоги від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" позивачу, як це передбачено п. 2.6. договору факторингу, укладеного між банком та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс". Неотримання цього дозволу є порушенням вимог ст. 1083 ЦК України. Судом також вказано, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" саме щодо відповідача, а також належним чином не обґрунтовано та не підтверджено право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, що становить ціну позову, саме у цьому розмірі.

Проте з такими висновками погодитись не можна.

Судом установлено, що 26 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 89 600,00 доларів США, на строк з 26 березня 2008 року до 25 березня 2038 року зі сплатою банку процентів у розмірі 11,9 % річних. Кредит надано з метою придбання позичальником трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між сторонами 26 березня 2008 року було укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

28 листопада 2012 р. між публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації.

Також, 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором, згідно з умовами якого, одночасно з укладенням договору факторингу передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

Цього ж дня, між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, за яким позивачу передається право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, визначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно преамбули Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування. Згідно ст. 9 цього ж закону, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність " із надання фінансових послуг" (п. 3 ч. 1).

Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ "Кредитні ініціативи" зареєстроване як фінансова установа Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18 вересня 2008 року № 1121 за реєстраційним номером 13102248, свідоцтво серії ФК № 214 видане 22 вересня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 15 вересня 2011 року (т. 1, а.с. 50, 239).

Відповідно до додатка до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 15 вересня 2011 року, виданого також 15 вересня 2011 року, ТОВ "Кредитні ініціативи" вправі здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства такі види фінансових послуг, як, зокрема, факторинг (т. 1, а.с. 240).

У зв'язку із чим, колегія суддів приходить до висновку, що позивач вправі був здійснювати факторингові операції, зокрема, шляхом укладення з ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" договору факторингу та виконання його умов.

При цьому колегія суддів також виходить з того, що доказів визнання недійсними кредитного договору, договорів факторингу, укладених між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс, а також між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи" матеріали справи не містять. Відтак, не можуть вважатися вірними висновки суду щодо неотримання згоди спостережної ради банку на відступлення права вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на користь ТОВ Кредитні ініціативи", як підстава для відмови в задоволенні позову. Сам по собі факт неотримання такої згоди, не може бути доказом недійсності укладеного всупереч такому обмеженню договору.

В ході апеляційного перегляду безспірно встановлено, що позивач набув право вимоги по кредитному договору саме до відповідача, що підтверджується відповідними реєстрами боржників, які є додатком до договорів факторингу (т. 1, а.с. 241-247, т. 2, а.с. 23-25). Дані обставини відповідачем не спростовано.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивач набув прав стягувача (іпотекодержателя) за укладеним 26 березня 2008 року між відповідачем та ПАТ "Сведбанк" договором іпотеки. Так, 28 жовтня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами (т. 1, а.с. 248, 249). У цей же день, договір про відступлення прав за іпотечним договором було укладено між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТОВ Кредитні ініціативи" (т. 1, а.с. 30), додаток № 1 до якого викладено у новій редакції, відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 1, укладеного 29 травня 2013 року (т. 1, а.с. 253, 254). Згідно інформації, яка міститься у додатках до цих договорів, право вимоги за іпотечним договором укладеним 26 березня 2008 року між відповідачем та ПАТ "Сведбанк" перейшло від банку до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а згодом до ТОВ Кредитні ініціативи" (т. 1, а.с. 250-252, 255-256). Внесення змін щодо іпотекодержателя до відповідного реєстру, а саме вилучення ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", та включення ТОВ Кредитні ініціативи" підтверджено витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) від 17 грудня 2012 року (т. 1, а.с. 238), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 грудня 2014 року (т. 2, а.с. 19-22). Дані обставини в ході апеляційного розгляду відповідачем також не спростовано.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.

Оскільки відповідач не виконує належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, а позивачем набуто право вимоги по цьому договору, останній вправі був звернутися до суду з вказаним позовом.

Проте 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог законодавства вбачається, що апеляційний суд має право на застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", якщо є наявні підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у такому разі при ухваленні власного судового рішення апеляційний суд застосовує закон, який є чинним на час ухвалення такого рішення.

Оскільки колегією суддів встановлені підстави для скасування ухваленого місцевим судом рішення та прийняття нового рішення, підлягає застосуванню Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який є чинним на час розгляду справи апеляційним судом.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що відповідачем отримано кредит в іноземній валюті, на споживчі цілі, а саме: придбання житла (т. 1, а.с. 6-13), таке використовується, як постійне місце проживання відповідача та членів його сім"ї з 13 березня 2013 року (т. 2, а.с. 18) та у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно (т. 2, а.с. 19-22). Площа належного відповідачу об'єкта нерухомого майна (предмета іпотеки), а саме: квартири - становить 59,4 кв.м, з них житлова площа: 42,4 кв.м. В ході розгляду справи не встановлено обставин, які виключають можливість застосування до спірних правовідносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, у зв'язку із чим такий не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з того, що після скасування на законодавчому рівні мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом.

Керуючись ст.307 ч.1 п.2, ст.314 ч.2 , ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: О.М.Ванівський

Н.Л.Шумська