Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4975/14 Головуючий у 1 інстанції: Діоба Г.О.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 16» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Степанівська Перша сільська рада Приазовського району, Приазовська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, реєстраційна служба Приазовського районного управління юстиції Запорізької області, Комунальне підприємство «Нерухомість-П», приватний нотаріус Приазовського районного нотаріального округу ОСОБА_6, відділ Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області, про визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, треті особи: Степанівська Перша сільська рада Приазовського району, Приазовська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, реєстраційна служба Приазовського районного управління юстиції Запорізької області, Комунальне підприємство «Нерухомість-П», приватний нотаріус Приазовського районного нотаріального округу ОСОБА_6, відділ Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області, про визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8, батьки позивачів, знаходились в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1967 року.

У період перебування у шлюбі батьки позивачів за власні кошти придбали житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (рішенням виконавчого комітету Степанівської Першої сільської ради від 20.08.2013р. №37 «Про впорядження в нумерації будівель» змінена нумерація житлового будинку по АДРЕСА_1), та земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За усною домовленістю між подружжям, право власності на нерухоме майно оформлено на ім'я ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько - ОСОБА_7.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері в рівних частках є сини померлої - позивачі по справі, які своєчасно та належним чином звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Приазовської районної державної нотаріальної контори від 18 березня 2014 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері у зв'язку з тим, що частка померлої у спільному майні подружжя не виділена (визначена) та не надані правовстановлюючі документи на її частку майна.

За життя ОСОБА_7 не надав згоди на визначення частки померлої матері у спільній власності подружжя та склав заповіт на користь своєї онуки - ОСОБА_9 (дочці позивача ОСОБА_4 від першого шлюбу) , яким все своє майно, у тому числі і те, що належало матері позивачів, заповів онуці.

За життя ОСОБА_8 батько позивачів нею не опікувався, вона знаходилась на утриманні дітей, які за власні кошти забезпечували їй лікування, а в подальшому і поховання.

Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 належали батькам позивачів на праві спільної сумісної власності, частка ОСОБА_8 складала 1/2.

Таким чином, вважають, що кожний з позивачів має право на успадкування в рівних частках по 1/4 частці нерухомого майна після померлої матері.

На підставі зазначеного просили:

Визначити, що частка померлої ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок А -1 , загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею - 25,3 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами: Б-1 - літня кухня, В-1 - гараж, Г-1 - гараж,Д-1 - сарай,к - басейн, у - вбиральня, №1 - огорожа, №2 - водогін, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 становила - 1/2 частину.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер::04:009:0028, становила - 1/2 частину.

Визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 на 1/4 частки вказаних житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер::04:009:0028, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 - за кожним.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визначено, що частка померлої 25.07.2013 р. ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 становила 1/2 частину.

Визначено, що частка померлої 25.07.2013 р. ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:009:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, становила 1/2 частину.

В порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

В порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 (одну шосту) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

В порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:009:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:009:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є синами ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7, перебували у шлюбі з 21.10.2013 року та до часу смерті ОСОБА_8, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 13.05.2014 року та постійно мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено довідками Степанівської Першої сільської ради № 447 та № 448 від 05.05.2014 року (а.с. 51).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які прийняли спадщину шляхом звернення із заявами до державної нотаріальної контори та їх батько ОСОБА_5, який на момент смерті постійно проживав разом з ОСОБА_8 (а.с.148,149).

Постановами нотаріусу від 18 березня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено в оформленні спадщини після смерті померлої ОСОБА_8 (а.с.24,25).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Згідно матеріалів спадкової справи №59/2013 р, спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його онука ОСОБА_3, на користь якої він заповів все своє майно, і яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку (а.с. 121, 127).

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, відноситься до суспільної групи господарств станом на 1 січня 1991 року "колгоспний двір". Належність спірного домоволодіння до указаної суспільної групи підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого 09.08.1990 року виконкомом Приазовської районної ради народних депутатів. Право власності на будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_7, про що свідчить реєстраційний напис бюро технічної інвентаризації №15 від 09 серпня 1990 року на зазначеному свідоцтві (а.с. 50).

Рішенням Степанівської Першої сільської ради № 37 від 20.08.2013 року було змінено нумерацію будинку АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до положень ст.ст. 120-126 ЦК УРСР, ст.ст. 22, 24 КпШС України, чинних на момент набуття права власності на спірний будинок, подружжя голови колгоспного двору, майно якого набувалось в період шлюбу, не позбавлялась права спільної сумісної власності на таке майно, а відповідно і на його поділ.

У 1994 році ОСОБА_7 отримав у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,52 га, за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 15.09.1994 року серії ЗП № НОМЕР_1 (а.с. 54).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області № 15 від 15.08.2013 року, з метою приведення державного акту на право приватної власності на землю ЗП № від 15.09.1994 року у відповідність до чинного законодавства, вирішено ввести поправку в цільове призначення земельної ділянки з послідуючою видачею правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,5200 га, з яких: 0,2500 га - для обслуговування житлового будинку та прилеглих господарських будівель та споруд; 0,2700 га - для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1. (а.с. 49),

На підставі вказаного рішення ОСОБА_7 отримав два свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2013 року, а саме: на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:009:0028, та площею 0,27 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:009:0029(а.с. 143, 144).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що вказаним рішенням органу місцевого самоврядування право власності ОСОБА_7 на землю не припинялось, так само як і не вирішувалось питання про надання йому нових земельних ділянок у власність, а рішення стосувалось виключно зміни цільового призначення вже існуючої земельної ділянки у відповідності до чинного законодавства, і переоформленням у зв'язку з цим правовстановлюючих документів.

За положеннями ч. 1 ст. 42 ЗК УРСР (чинної на час видачі державного акту) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України.

З огляду на викладене, довід апеляційної скарги про те, що земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 не може бути предметом спору, оскільки отримана ОСОБА_7 у власність в порядку приватизації, колегія суддів вважає неприйнятним.

Довід апеляційної скарги стосовно того, що померла ОСОБА_8 не була членом колгоспу, а тому не має права на частку в майні колгоспного двору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за положеннями ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: