Справа №490/5396/13-ц 24.12.2014 24.12.2014 24.12.2014
Провадження №22-ц/784/3314/14
Провадження 22ц-/784/3314/14
Головуючий по 1 інстанції Алєйніков
В.О. Категорія 20
Доповідач апеляційного
суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2014р. м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання
Яценко Л.В., позивача ОСОБА_2,
представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 вересня 2014р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
- приватний нотаріус ОСОБА_7, про
визнання правочину недійсним,
розірвання договору та повернення
майна,

встановила:

У травні 2013р. ОСОБА_3 пред'явив позов
в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_6 і з
врахуванням подальших уточнень
кінцево просив про визнання недійсним
на підставі ст.235 ЦПК договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 20 липня 2009р. у зв'язку з тим,
що цей правочин було вчинено для
приховання договору довічного
утримання з визнанням, що сторонами
вчинено саме цей правочин. Також
позивач просив розірвати договір, який
вони насправді вчинили з підстав його
невиконання відповідачкою з вересня
2011р. (п.1 ч.1 ст.755 ЦК) та про повернення у
його власність вказаної квартири у
відповідності до правил, передбачених
ч.1 ст.756 ЦК.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 вересня 2014р. у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на незаконність
рішення суду, просив його скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд виходив з того,
що для визнання оспорюваного правочину
удаваним відсутні підстави,
передбачені ст.235 ЦК, тому що воля
сторін була направлена на укладення
саме договору купівлі-продажу.

Проте з таким висновком погодитись не
можна, оскільки суд дійшов до нього з
порушенням закону.

Удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили (ст.235 ЦК).

За договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно (ст.744 ЦК).

У разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужував набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення (ч.1 ст.756 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, в
липні 2009р. між подружжям ОСОБА_8, ОСОБА_2
відповідно 1933 і 1932 років народження та
ОСОБА_6, яка є племінницею останнього
була досягнута домовленість щодо їх
довічного утримання взамін на належну
їм на праві спільної власності
квартиру АДРЕСА_1.

На виконання цієї домовленості ОСОБА_8,
ОСОБА_2 були зняті 14 липня 2009р. з
реєстраційного обліку АДРЕСА_2 та 17
липня цього ж року зареєструвались в
квартирі АДРЕСА_3, яка згідно пояснень
представника ОСОБА_6 належить їй на
праві власності де постійно проживали
до 22 червня 2011р.

20 липня 2009р. між ОСОБА_2, ОСОБА_8 і ОСОБА_6
оформлено договір купівлі - продажу за
яким покупець набув право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за 18391 грн., хоча
фактично між сторонами виникли
правовідносини довічного утримання у
відповідності до яких відчужувачі
передали набувачеві у власність
належну їм квартиру, а набувач
зобов'язалась забезпечити їх постійним
місцем проживання, утриманням та
доглядом довічно.

За таких обставин, а саме вчинення 20
липня 2009р. за ініціативою ОСОБА_6
договору купівлі-продажу єдиної у
ОСОБА_2, ОСОБА_8 квартири, які будучи
особами похилого віку потребували
догляду і лікування, з метою приховання
договору довічного утримання, то
наявні підстави, передбачені ст.235 ЦК
для визнання, що сторонами вчинено саме
цей правочин та для застосування
положень глави 57 ЦК, якою врегульовано
цей вид правочину.

19 липня 2011р. ОСОБА_2, ОСОБА_8 з дозволу
ОСОБА_6 було знову зареєстровано за
адресою спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після
смерті ОСОБА_8, яку прийняв лише ОСОБА_2

ОСОБА_6 свої зобов'язання по довічному
утриманню ОСОБА_2, ОСОБА_8 виконувала у
повному обсязі до вересня 2011р.

Таким чином, не виконання
відповідачкою з вказаного часу
договірних зобов'язань по довічному
утриманню, крім дозволу на реєстрацію і
проживання у спірній квартирі, дають
підстави для розірвання цього
правочину (п.1 ч.1 ст.755 ЦК) та поверненню
квартири у власність позивача (ч.1 ст.756
ЦК).

Враховуючи те, що право на захист
порушеного права у позивача виникло у
вересні 2011р., тобто у зв'язку
невиконанням відповідачкою договірних
зобов'язань, а з позовом до суду
звернувся у травні 2013р., що не перевищує
загальної позовної давності (ст.257 ЦК),
то положення ст.267 ЦК про наслідки
спливу позовної давності до спірних
правовідносин не підлягають
застосуванню.

З огляду на вищенаведені мотиви
рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Ухвалення рішення на користь позивача
є підставою (ст.88 ЦПК) для відшкодування
йому судових витрат, які полягають у
сплаті 725 грн. 60 коп. судового збору у
зв'язку з розглядом справи в судах
першої і апеляційної інстанцій та 2000
грн. на правову допомогу (1794 грн. 52 коп.
за участь у судових засіданнях, решта -
за складання позовної заяви).

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 вересня 2014р. скасувати
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 20 липня 2009р. між ОСОБА_2,
ОСОБА_8 і ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, визнавши,
що сторонами вчинено договір довічного
утримання.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений 20 липня 2009р. між ОСОБА_2,
ОСОБА_8 і ОСОБА_6

Повернути у власність ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 2725
грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів.

Головуючий: Судді: