Справа № 635/2704/13-ц
Провадження по справі № 2/635/10/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий - суддя Бобко Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В с т а н о в и в:

Позивач 26 жовтня 2006 року звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яким просить стягнути на її користь у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 10120 гривень та в рахунок завданої моральної шкоди 13125 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини відповідача ОСОБА_3, її син ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров'я. За проханням відповідача 31 жовтня 2003 року ОСОБА_2 заявила клопотання про закриття кримінальної справи у відношенні ОСОБА_3 за примиренням, оскільки відповідачем було відшкодовано понесені на той момент витрати на лікування сина за період з 01.06.1998 року по 31.01.2003 року у розмірі 2220 гривень та відповідач пообіцяв у випадку погіршення стану здоров'я її сина надавати допомогу на лікування та компенсувати понесені в зв'язку з цим витрати. Через деякий час стан здоров'я її сина ОСОБА_4 різко погіршився, 14 березня 2005 року йому було встановлено діагноз: органічний психосиндром, психопатоподібні стани на фоні перенесеної закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, такий діагноз було підтверджено 11 жовтня 2006 року та рекомендовано стаціонарне лікування в умовах спеціалізованого закладу а також придбання дорогих ліків, в зв'язку з чим позивач звернулась до відповідача з проханням надати допомогу в лікуванні сина, але її прохання було проігноровано.

В зв'язку з погіршенням стану здоров'я сина позивачем були понесені витрати у розмірі 10120 гривень, які складаються з придбання ліків 1000 гривень, транспортних витрат (10 поїздок на таксі до лікарні та назад) 400 гривень, витрати на посилене харчування 8720 гривень.

В результаті відмови відповідача надати допомогу в лікуванні сина позивачу та її сину була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 13125 гривень та яка полягає в тому, що неповнолітньому ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров'я та мають негативні наслідки на майбутнє, він продовжує на протязі більше восьми років відчувати головні болі як наслідки черепно-мозкової травми та болі в області травми правої голені; позивач разом з сином були вимушені витратити багато часу на лікування та обстеження, почали прогресувати різні нервові та психічні захворювання; ОСОБА_4 ще потребує тривалого лікування, позивачу доводиться значну частину робочого часу, що негативно впливає на її відносини з керівництвом; відповідач відмовляється надавати допомогу на лікування, таким чином обманув позивача про закритті кримінальної справи в зв'язку з примиренням; сім'я позивача має невеликий дохід, а більшу частину заробітку та пенсії вони повинні витрачати на придбання ліків, відмовляючи собі у інших витратах; позивача лякає та викликає нервові хвилювання той факт, що її син не зможе позбавитися інвалідності та буде змушений весь час бути залежним від дорогих медичних препаратів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2, яка також представляє інтереси ОСОБА_4 на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила про обставини, викладені вище.

Представник відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечувала з тих підстав, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, захворювання, яке має ОСОБА_4 на цей час, не пов'язане з тілесними ушкодженнями, отриманими ним під час дорожньо-транспортної пригоди в 1998 році, а є наслідком його хронічного психічного захворювання, яким він страждає з дитинства, та яке виникло до подій дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, 31 жовтня 2003 року вона відшкодувала завдану відповідачем шкоду позивачу у повному обсязі, про маються в матеріалах кримінальної справи відповідні розписки.

Третя особа ОСОБА_4, у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, про причини неявки суду не повідомив, його інтереси у судовому засіданні представляла позивач ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, 01 червня 1998 року близько 12 годин в м.Мерефа Харківського району Харківської області, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул.. Комінтерна з боку автошляху Москва-Сімферополь в напрямку залізничної станції «Артемовка», в районі перехрестя з вулицею Зеленогайською, ОСОБА_3 допустив наїзд на малолітнього велосипедиста ОСОБА_4, який пересікав проїзну частину вулиці Комінтерна на правий бік проїзної частини, в результаті чого ОСОБА_4 були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров'я.

За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди у відношенні ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.215 КК України в редакції 1960 року.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2003 року провадження по даній кримінальній справи закрито у звязку з примиренням підсудного ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_2, що є по суті звільненням підсудного від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та повністю спростовує доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача у виникненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 1-77603 за обвинуваченням ОСОБА_3 та підтверджується медичною документацією (довідка ХМКЛШНМД від 12.06.1998 року), внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди малолітньому ОСОБА_4 були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, а саме - закритий перелом обох кісток правої голені зі зміщенням, ушиблена рана правої голені, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, рвана рана нижньої губи, гематома області підборіддя.

Зі змісту наданої позивачем медичної документації, а саме консультативних висновків державного лікувально-профілактичного закладу «Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці» від 14 березня 2005 року, 11 жовтня 2006 року, медичного висновку Мерефянської центральної районної лікарні від 18 березня 2005 року, довідки дитячої клінічної лікарні Південної залізниці від 20.05.2003 року, виписок з історії хвороби Центральної клінічної лікарні № 5 за період з 10.05.2001 року по 07.06.2001 року та 31.07.2001 року по 20.08.2001 року, вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 має діагноз органічний психосиндром, психопатоподібні стани на фоні перенесеної черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, потребує продовження лікування, у тому числі стаціонарного, а також нагляду лікаря психіатра за місцем проживання. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про відсутність причинного зв'язку між станом здоров'я ОСОБА_4 та тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За клопотанням представника відповідача по справі була призначена судово-медична експертиза для з'ясування наявності причинного зв'язку між станом здоров'я ОСОБА_4 та отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, витрати по попередній оплаті судової експертизи були покладені на відповідача ОСОБА_3 к А.С., але експертиза проведена не була через неотримання експертом оплати на проведення експертизи, будь-яких поважних причин несплати представником відповідача у судовому засіданні зазначено не було, посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_4 повідомив їй про небажання проведення експертизи, суд вважає неповажною причиною несплати та ухиленням відповідача від проведення судової експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, яка передбачає наслідки ухилення особи від участі в експертизі, суд вважає встановленим той факт, що захворювання, які мав ОСОБА_4 у період часу з 31 жовтня 2003 року (закриття кримінальної справи в зв'язку з примиренням) по 26 жовтня 2006 (звернення позивача до суду), а також необхідність проходження в зв'язку з цими захворюваннями лікування, пов'язується з отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, даних щодо отримання будь-яких інших черепно-мозкових травм у зазначений період часу надані медичні документи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Порядок звільнення від відшкодування завданої шкоди можливий лише при доведенні, що шкода завдана не з вини особи (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Нормами ст. 60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її вимог про понесення нею витрат на придбання ліків, на оплату проїзду до лікарні та на харчування, а тому позовні вимоги в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 10120 гривень задоволенню не підлягають.

Надані позивачем медична документація стосовно її сина ОСОБА_4, датована після 26 жовтня 2006 року, товарні чеки та рецепт на придбання лікарських засобів протягом 2011 -2013 років, суд вважає неналежними доказами по справі і не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмета доказування у межах заявлених позовних вимог про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди за період часу, який обмежується датою звернення до суду 26 жовтня 2006 року, скористатися правом збільшення позовних вимог, зміни предмету позову, передбаченим ст.31 ЦПК України, позивач у судовому засіданні відмовилась.

Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 6500 гривень виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо транспортної пригоди, неповнолітня дитина позивача отримала тілесні ушкодження, тривалий час знаходилась на лікуванні, має ряд захворювань , пов'язаних з наслідками отриманих тілесних ушкоджень, потребує продовження лікування, нагляду лікарів-психіатрів. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що вона після звільнення відповідача від кримінальної відповідальності продовжувала зазнавати моральних та душевних страждань, дивлячись на те, як страждає її дитина, яка на протязі тривалого часу зазнає фізичного болю, потребує постійного догляду та лікування, як вбачається з зазначеної вище медичної документації наслідком отриманої дитиною травми стали психічні захворювання та розлади. Позивач також була вимушена витрачати значний час на протязі декількох років для організації лікування своєї дитини.

Інши доводи позивача в обґрунтування вимог про відшкодування завданої моральної шкоди суд вважає недоведеними.

Доводи представника відповідача, зазначені в обґрунтування заперечень проти позову, а саме, що, відповідачем була повністю відшкодована завдана позивачу шкода, про що в матеріалах кримінальної справи міститься відповідна розписка, є безпідставними, оскільки позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду, яка була спричинена внаслідок погіршення стану здоров'я та продовження лікування після звільнення відповідача від кримінальної відповідальності в зв'язку з примиренням з потерпілим.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1188, 1199 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 61, 146, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6000 (шість тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя