АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2273/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Гудзюк І. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа на стороні відповідача - начальник локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка ОСОБА_6 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

19 березня 2014 р. ОСОБА_8 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа на стороні відповідача - начальник локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка ОСОБА_6 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказав, що він працював на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад ТЧ-5 локомотивного депо станції ім. Т. Шевченка. Згідно затвердженого графіку чергувань в ніч із 04 на 05 лютого 2014 р. він перебував на нічному чергуванні та у відповідності до наказу начальника депо від 03 лютого 2014 р. №ТЧ-5-01/88 «Про проведення раптової перевірки» проводив раптову перевірку виконання локомотивними бригадами, які працюють на вузлі ст. ім. Т.Шевченка, їх посадових обов'язків.

Близько 22 год. 30 хв. 04 лютого 2014 р., коли він перебував в кафе-барі «Буль-буль», розташованому неподалік Південного вокзалу ст. ім. Т. Шевченка, та пив каву, його було незаконно затримано працівниками лінійного відділу міліції на ст. ім. Т. Шевченка, обвинувачено в розпиванні спиртних напоїв в робочий час та доставлено до лікарні з метою медичного освідування на стан алкогольного сп'яніння. В подальшому працівниками міліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 179 КУпАП України, в якому зазначено, що 04 лютого 2014 р. о 22-45 год. він, машиніст-інструктор ТЧ-5 ст. ім. Т. Шевченка, розпивав спиртні напої в робочий час, а саме в кафе барі «Буль-Буль», який знаходиться неподалік вокзалу ст. Шевченко. 05 лютого 2014 р. зазначений протокол начальником ЛВ на ст. ім. Т. Шевченка направлено голові адміністративної комісії при виконавчому комітеті Смілянської міської ради для прийняття рішення.

Наказом начальника локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка за № 24-ОС від 06 лютого 2014 р. його звільнено з роботи на підставі п. 7 ч. 1 ст.40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані.

Вважає, що наказ про його звільнення з роботи є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на роботі в нетверезому стані він не з'являвся.

Крім того, його звільнення з роботи проведено в період його тимчасової непрацездатності, що є недопустимим згідно приписів ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Наказ про його звільнення отриманий ним 08 лютого 2014 р., а з позовом про поновлення на роботі він звернувся в суд 19 березня 2014 р., тобто через 1 місяць та 10 днів, так як більше місяця перебував на лікуванні та був тимчасово непрацездатним.

Враховуючи зазначене просив суд поновити йому строк звернення до суду, визнавши поважними причини його пропуску.

Визнати незаконним наказ начальника Локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка ОСОБА_6 за № 24-ОС від 06 лютого 2014 р. в частині звільнення його з роботи на підставі п. 7 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Зобов'язати відповідача поновити його на роботі на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад ТЧ-5 локомотивного депо станції ім. Т. Шевченка.

Стягнути заробітну плату на користь позивача за час вимушеного прогул, а також витрати понесені на оплату правової допомоги.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2014 р. поновлено ОСОБА_8 строк звернення до суду із позовом, як пропущений з поважної причини.

Визнано незаконним наказ начальника локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка № 24-ОС від 06 лютого 2014 р. в частині звільнення ОСОБА_8 з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Зобов'язано Одеську залізницю поновити ОСОБА_8 на роботі на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад ТЧ-5 локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка, нарахувати та виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу із 06 лютого 2014 р. по 16 липня 2014 р., включно.

Стягнуто із Одеської залізниці на користь ОСОБА_8 судові витрати за надання юридичної допомоги адвоката в сумі 2928 грн., а на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2014 р., як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення по справі, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення вважає що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги позивача районний суд вважав їх обґрунтованими.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані.

Для встановлення факту появи на роботі в нетверезому стані, суду необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок.

Як роз'яснено в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі, зокрема у нетверезому стані, в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 7 ч. 1 статті 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_8 працював на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад ТЧ-5 локомотивного депо станції ім. Т. Шевченка.

Відповідно до затвердженого графіку чергувань в ніч із 04 на 05 лютого 2014 р. позивач повинен був перебувати на нічному чергуванні та у відповідності до наказу начальника депо від 03 лютого 2014 р. №ТЧ-5-01/88 «Про проведення раптової перевірки» з 20 по 22 години проводити раптову перевірку виконання локомотивними бригадами, які працюють на вузлі ст. ім. Т.Шевченка, їх посадових обов'язків.

Наказом начальника локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка за № 24-ОС від 06 лютого 2014 р. позивача звільнено з роботи на підставі п. 7 ч. 1 ст.40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані.

Згідно до даного наказу, 05.02.2014 р. на адресу локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка надійшло повідомлення, за підписом заступника начальника КМЛВ на ст. Т. Шевченка УМВС України на Одеській залізниці підполковника міліції ОСОБА_9, в якому значилося, що 04.02.2014 року о 22 год.50 хв. до чергової частини ЛВ на ст. Т.Шевченка УМВС України на Одеській залізниці надійшло телефонне повідомлення про те, що в кафе «Буль-буль» знаходиться машиніст-інструктор локомотивних бригад ОСОБА_8, який розпиває спиртні напої в робочий час. Виходом СОГ ЛВ дана інформація підтвердилася. ОСОБА_8 освідчено на стан сп'яніння в Смілянській районній лікарні, проба - позитивна. Згідно письмової відповіді головного лікаря Смілянської ЦРЛ від 06.02.2014 р. за № 124, наданої на запит локомотивного депо ст. ім. Т. Шевченка, ОСОБА_8 дійсно було проведено 04.02.2014 р. освідчення та надано заключення - алкогольне сп'яніння.

При цьому в якості підстав звільнення в наведеному наказі зазначено: акт від 05.02.2014 р. про відмову оформлення письмового пояснення ОСОБА_8, доповідна записка начальника депо від 05.02.2014 р., лист головного лікаря Смілянської ЦРЛ від 06.02.2014 р. №124, протокол оперативної наради при начальнику депо від 06.02.2014 р. № ТЧ-5-06/09.

Проаналізувавши наведені докази суд дійшов висновку, що перебування позивача в стані алкогольного сп'яніння на роботі не підтверджено належними і допустимими доказами.

Так, в акті медичного огляду за № 139 від 04.02.2014 р. зазначено, що ОСОБА_8 направлений на огляд на стан алкогольного сп'яніння працівниками міліції. Для встановлення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі лікарем використовувався технічний пристрій - «трубка Мохова-Шинкаренка». За результатами огляду був поставлений діагноз алкогольне сп'яніння.

Разом з тим, допитані в судовому засіданні в якості свідків черговий лікар ОСОБА_10, яка здійснювала огляд, та медична сестра приймального відділення ЦРЛ ОСОБА_11 показали, що обстеження лікар проводила за допомогою проби Рапопорта.

Згідно відповіді ЦРЛ ім. Софії Бобринської за № 645 від 02.07.2014 р., індикатор тверезості «трубка Мохова-Шинкаренка» лікарнею в період з 2013 р. по 014 р. не отримувався та не використовувався для проведення медичних освідувань на виявлення ознак алкогольного сп'яніння.

Наведене свідчить і про те, що позивач, як працівник за появу на роботі в нетверезому стані, за письмовим зверненням підприємства в заклад охорони здоров'я самостійно, чи в присутності уповноваженого працівника підприємства не направлявся. Факт появи ОСОБА_8 саме на роботі в нетверезому стані відповідним актом не підтверджений.

Слід зауважити і те, що розірвання трудового договору за пунктом 7 статті 40 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації (ст. 43 КЗпП).

Проте, в порушення наведеної вимоги закону позивача було звільнено з роботи без згоди первинної профспілкової організації. Судом першої інстанції даний недолік усунутий не був.

Апеляційним судом даний недолік був усунутий.

Згідно до виписки з протоколу за № 122 засідання профспілкового комітету від 17.12.2014 р., профспілковим комітетом прийнято рішення про відмову в дачі згоди на звільнення ОСОБА_8 з роботи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, за відсутності, передбачених чинним законодавством, переконливих доказів.

Обґрунтовано судом першої інстанції враховано і те, що, в порушення вимог ч. 4 ст. 40 КЗпП України, наказ про звільнення позивача з роботи був виданий 06 лютого 2014 р., в період його тимчасової непрацездатності.

Поновлюючи позивачу строк на звернення до суду, суд першої інстанції, керуючись ст. 234 КЗпП України, правомірно виходив з того, що ОСОБА_8 з 06 по 14 лютого включно, із 18 по 27 лютого включно та із 28 лютого по 14 березня 2014 р. включно був тимчасово непрацездатним, тому строк пропустив з поважних причин.

У зв'язку з незаконним звільненням ОСОБА_8, враховуючи положення ст. 235 КЗпП України, суд зобов'язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу із 06 лютого по 16 липня 2014 р.

Судом першої інстанції не визначений розмір заробітної плати, яка підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, однак судова колегія враховує, що відповідачем рішення суду не оскаржувалось, крім того, даний недолік може бути усунутий шляхом ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції.

Ухвалюючи рішення в даній справі та задовольняючи позовні вимог позивача, суд першої інстанції, ураховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них відносини, на підставі наведених норм права, дійшов правильних висновків, про те, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що посилання апелянта в апеляційній скарзі, на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :