Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4261/14 Головуючий у 1 інстанції Федорчук М.М.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 25 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА», треті особи: державна податкова інспекція в Бахчисарайському районні Автономної Республіки Крим, Міністерство доходів і зборів України про стягнення страхової виплати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим, з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія АСКА», треті особи: державна податкова інспекція в Бахчисарайському районні Автономної Республіки Крим, Міністерство доходів і зборів України про стягнення страхової виплати.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що з 02 січня 2002 року вона працює у державній податковій інспекції в Бахчисарайському районні Автономної Республіки Крим (далі - ДПІ). Через хворобу, отриману під час проходження служби в інспекції, вона втратила 70 % працездатності, у зв'язку з чим їй була встановлена друга група інвалідності.

12 листопада 2012 року вона звернулася до ПАТ «Українська страхова компанія АСКА» (далі - ПАТ «Українська страхова компанія АСКА») із заявою про виплату страхового відшкодування, проте отримала відмову з мотивів використання всіх страхових платежів, призначених для здійснення страхових виплат.

На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути з відповідача не отримане страхове відшкодування у розмірі 86 963 грн. 52 коп.

Ухвалою Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим передано дану справу на розгляд Колінінському районному суду м. Донецька, в порядку вимог ст.ст. 109, 116 ЦПК України.

Ухвалою Калінінського районного суду м. Донецька залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Міністерство доходів і зборів України.

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 25 листопада 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 25 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності настання інвалідності позивачки саме у зв'язку з виконанням нею службових обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За змістом ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 1 ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Статтею 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Порядок та умови страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. "б" п. 5 Порядку та умов обов'язкового страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 349 від 03.06.1994 р. Страховик виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачка з 02.01.2002 року перебуває з Державною податковою службою України (Міністерство доходів і зборів України) в трудових відносинах та працює на посаді головного державного податкового інспектора відділу інформатизації та обліку платників податків у Державній податковій інспекції у Бахчисарайському районі АР Крим.

Під час перебування в трудових відносинах позивачка була застрахована відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Позивачці вперше була встановлена друга група інвалідності у 2003 році (а.с. 193).

Згідно довідки серії КР-12 № 001178 виданою МСЕК від 24.02.2012 року, при повторному огляді, позивачці встановлено,що вона втратила 70% професійної працездатності у зв»язку із захворюванням,отриманим під час виконання службових обов»язків у ДПІ (а.с.7).

29.10.2012 році між ПАТ «Українська страхова компанія АСКА» та Державною податковою адміністрацією України відповідно до Порядку та умов страхування посадових осіб державної податкової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 р. № 349, було укладено Договір про надання послуг із страхування посадових осіб ДПА України СТД № 3126676 ,згідно з яким останнє зобов'язалося у 2012 році надавати послуги з обов'язкового соціального страхування (страхування посадових осіб органів державної податкової служби України), зазначені в Порядку та умовах обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 1994 року № 349.

Строк дії договору визначено до 31 грудня 2012 року.

12.11.2012 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхової суми у зв'язку з втратою працездатності відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», до якої надала необхідні документи. ( а.с. 6)

Листом ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» від 17.01.2013 року за № 182-22/19 позивачці відмовлено у виплаті страхового відшкодування (а.с. 13).

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст. 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Причиною інвалідності ОСОБА_3 є загальне захворювання, що підтверджується довідкою від 24.02.2012 року серії КР-12 № 001178 виданою МСЕК. Під загальним захворюванням розуміються всі випадки настання тимчасової непрацездатності, крім трудового каліцтва, професійного захворювання, інвалідності з дитинства.

Передбачений п. "б" п. 5 Порядку та умов обов'язкового страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 349 від 03.06.1994 р. обов»язок Страховика з виплат страхових сум виникає лише у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися безпосередньо під час виконання службових обов'язків.

Статтею 18 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" чітко визначено, що така подія повинна статися у зв'язку з виконанням службових обов'язків.

Згідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи не містять доказів того, що втрата працездатності і друга група інвалідності позивачки пов»язані з виконанням нею службових обов'язків ,тому підстави для задоволення позову відсутні , і суд першої інстанції, здійснивши правильний висновок, щодо відсутності прямої залежності встановлення групи інвалідності позивачки від виконання нею службових обов'язків, обгрутовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не мають належного обґрунтування того, у чому полягає порушення судом вимог матеріального і процесуального права під час розгляду даної справи.

Матеріали справи також не містять у собі підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення.

Судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені і застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 25 листопада 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: