"09" квітня 2014 р.

№ 2/642/255/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної О.В.,

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Управління служби по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, Фрунзенський відділ державної виконавчої служби ХМУЮ про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, зміну розміру аліментів, скасування нарахованої заборгованості, повернення стягнутих аліментів, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Управління служби по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, Фрунзенський відділ державної виконавчої служби ХМУЮ, про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів, зміну розміру аліментів, скасування нарахованої заборгованості, повернення стягнутих аліментів, посилаючись на те, що згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова з нього на користь відповідачки утримуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2012 року син проживає з ним за місцем його реєстрації та знаходиться на його утриманні, тому вважає що аліменти повинні стягуватися на утримання сина з його матері, яка проживає окремо, а з нього стягнення аліментів на цій підставі необхідно припинити. Також зазначає, що за період коли син проживав з ним, з нього були стягнуті аліменти за виконавчим листом, та оскільки син був на утриманні позивача, бажає щоб відповідачка повернула ті кошти, які вона отримала на утримання сина. Також просив скасувати заборгованість по аліментам. Враховуючи, що двоє спільних дітей сторін проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні, просив стягувати з відповідачки аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частки від всіх доходів ОСОБА_2, але не менше ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму на кожну дитину.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Зазначили, що рішенням суду визначено місце проживання сина ОСОБА_3 разом із матір"ю, але позивач всупереч цього забрав сина до себе, що було підставою неодноразового звернення відповідачки до правоохоронних органів. Відповідачка має намір забрати сина до себе та утримувати його. Що стосується коштів які були нараховані як аліменти з позивача за той період, коли син проживав разом із батьком, то відповідачка зазначила, що підстав для повернення їх позивачу немає, оскільки ці кошти вона має намір витратити на сина.

Представник третьої особи Управління служби по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради щодо задоволення позовних вимог поклалася на розсуд суду, при цьому зазначивши що оскільки син проживає разом з батьком з травня 2012 року та знаходиться на його утриманні, підстав для стягнення аліментів з батька на утримання сина за цей період немає.

Представник третьої особи Фрунзенського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ щодо позовних вимог поклався на розсуд суду.

Суд, вислухаши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони від шлюбу мають двох дітей доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За дублікатом виконавчого листа № 2-220/07 р. Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку платника щомісячно до досягнення старшою донькою повноліття, а з 07.02.2012 року у розмірі 1/4 частини заробітку платника на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.08.2012 року.

Станом на 31.10.2013 року заборгованість складає 697,62 грн.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 54, ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: м. Харків, вул. Х. Дивізій, 14. кв. 37, корп. 3, разом з ним мешкають і донька і син.

Відповідачка підтвердила той факт, що з травня 2012 року син ОСОБА_3 проживає разом з батьком.

Це підтверджується також матеріалами справи.

Відповідно до ст.192 СК України припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів -матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що одержувач аліментів ОСОБА_2 на даний час не витрачає отримувані аліменти на сина, тому суд вважає, що необхідно припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 14 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

А також суд приходить до висновку, що підлягає скасуванню заборгованість по аліментам, яка утворилася за період, коди дитина проживала з батьком, платником аліментів, і при цьому знаходилась на його утриманні.

В цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про повернення сплачених аліментів, то слід зазначити.

Відповідно до частини 1 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Так, зі змісту норм СК України вбачається, що ними не передбачено право особи, яка є платником аліментів, вимагати їх повернення, у випадку її звільнення від подальшої їх сплати.

В той же час, статтями 1212, 1215 ЦК України регулюються відносини між сторонами внаслідок безпідставного набуття майна, яким є гроші. В таких випадках не підлягають поверненню на вимогу однієї із сторін безпідставно набуті другою стороною аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За обставинами справи, встановлено, що аліменти на користь відповідачки у період жовтня по грудень 2013 року виплачені на виконання судового рішення, за відсутності рахункової помилки і будь-якої недобросовісності з боку стягувача.

Таким чином, правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача виплачених ним аліментів на утримання сина немає.

Відповідачкою також зазначено, що отримані кошти вона має намір витратити на сина.

Позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідачки на утримання сина, та у зв"язку з цим зміни розміру аліментів на утримання дітей, суд залишає без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в силу ст. 181 СК по домовленості між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій та (або) натуральній формі, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, сімейні відносини регулюються на принципах справедливості, добросовісності і розумності, у відповідності до моральних засад суспільства. Кожний учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2007 року встановлено місце проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір"ю, ОСОБА_2.

26 січня 2011 року було постановлено рішення Фрунзенським районним судом м Харкова про відібрання у ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та про передачу його матері, ОСОБА_2.

Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання сина з відповідачки, суд враховує положення закону про те, що аліменти за рішенням суду присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і хоча на час розгляду справи син сторін проживає з батьком, виходить з того, що є таке, що підлягає виконанню рішення суду про визначення місця проживання сина з матір'ю.

З огляду на викладене, з урахуванням її небайдужості до виконання рішення суду, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 не залишить намагання до поєднання з сином та не припинить дії, спрямовані на виконання рішення.

Суд вважає за доцільне було б ставити позивачу питання щодо стягнення аліментів на утримання сина з матері лише у разі прийняття рішення про зміну встановленого місця проживання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3-7, 10-13, 60, 61, 209-213, 215 ЦПК України, ст. 192 СК України, суд,-

ухвалив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2012 року.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стягуються згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 114,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.В. Бородіна