Номер провадження: 22-ц/785/6515/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Комаровської Н.В.,

Суддів Гончаренко В.М., Калараша А.А.,

З участю секретаря Волчанського О.Ю.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2,ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації та витрат за користування житловим приміщенням,зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення витрат за житлово-комунальні послуги та усунення перешкод в здійсненні права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.05.2014р.,-

в с т а н о в и л а :

24.07.2012р. ОСОБА_2,ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за частку в майні та стягнення коштів за користування житловим приміщення.

Після уточнення позовних вимог позивачі посилались на те,що вони є власниками відповідно 4/9 та 1/9 частин квартири АДРЕСА_1.

Іншим власником 4/9 частини цієї квартири є відповідач ОСОБА_4

Квартира складається із трьох кімнат загальною площею 65,2 кв.м,в якій зареєстровані ОСОБА_2 ( мати) та ОСОБА_4 ( син).

Фактично в квартирі проживає тільки ОСОБА_4

В зв*язку із неприязненими стосунками між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,з однієї сторони, та ОСОБА_4,з другої сторони,позивачі позбавлені можливості користуватись квартирою та за п*ять років неотриманий дохід склав 5000 грн.,які позивачі просили стягнути з відповідача наступним чином: 4000 грн. на користь позивача ОСОБА_2 та 1000 грн. на користь позивача ОСОБА_3

Крім того, посилаючись на висновок експертизи про неподільність квартири та неможливість виділення частки із спільного майна в натурі,позивачі просили стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію їхніх часток : на користь ОСОБА_2 229022 грн.,на користь ОСОБА_3- 57255 грн.,що відповідає розміру їхніх часток в праві спільної власності на квартиру.

12.10.2012р. ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зустрічним позовом про стягнення заборгованості та усунення перешкод в

здійсненні права власності.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те,що всі сторони є співвласниками спірної квартири та забов*язані утримувати її,однак відповідачі не проживають в квартирі та не сплачують житлово-комунальні послуги.

Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_2 за період з вересня 2009р. по серпень 2013р. відповідно до частки ОСОБА_2 в праві власності 6671,18 грн.,3% річних 453,43 грн.,інфляційні збитки 806,10 грн.,а з ОСОБА_3 1667,80 грн.,3% річних 113,36 грн.,інфляційні збитки 201,53 грн.

Крім того,позивач,посилаючись на утримання відповідачами оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1997р.,просив забов*язати відповідачів надати йому вказане свідоцтво.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.05.2014р. позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволений частково.Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 229022,22 грн. за вартість 4/9 частин квартири та припинено право власності ОСОБА_2 на 4/9 частин спірної квартири. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 57255,56 грн. за вартість 1/9 частини спірної квартири.Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/9 частину спірної квартири.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на всю спірну квартиру.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволений частково.

Забов*язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 оригінал свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1997р. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить про скасуванні рішення та ухвалення нового рішення,мотивуючи тим,що суд порушив норми матеріального права та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Вирішуючи спір за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації вартості їхніх часток в праві спільної часткової власності,суд керувався статтями 364 та 365 ЦК України,які регулюють різні правовідносини: стаття 364 ЦК України регулює підстави та порядок виділення частки із майна,що є у спільній частковій власності,а ст.365 ЦК України підстави та порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з позовом про виділ часток із спільного майна на підставі ст.364 ЦК України,посилаючись на те,що вони є власниками відповідно 4/9 та 1/9 частин квартири АДРЕСА_1.,а іншим власником 4/9 частини цієї квартири є відповідач ОСОБА_4

Посилаючись на висновок експертизи про неподільність квартири та неможливість виділення частки із спільного майна в натурі,позивачі просили стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію їхніх часток : на користь ОСОБА_2 229022 грн.,на користь ОСОБА_3- 57255 грн.,що відповідає розміру їхніх часток в праві спільної власності на квартиру і позовні вимоги в цій частині задоволені судом.

Однак з таким висновком суду погодитись неможна,виходячи з наступного.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

Виділ часток (розділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартира) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно частина 2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

За висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30.08.2013р. визначена ринкова вартість спірної квартири в сумі 515300 грн. та зазначено про неможливість виділу в натурі часток в розмірі 4/9 та 1/9 ( т.1,а.с.121).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості їхніх часток з ОСОБА_4,суд не врахував правової позиції Верховного Суду України,викладеної в постанові від 19.02.2014р. по даній категорії справ,яка полягає в тому,що крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів

усіх співвласників, ретельно вивчити обставини справи з метою зясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, враховувати інтереси всіх її учасників і не обмежувати права одних учасників за рахунок інших.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_4 грошові компенсації на користь позивачі та визнаючи право власності за відповідачем на всю спірну квартиру,суд не врахував заперечень ОСОБА_4 проти стягнення компенсації на користь його матері ОСОБА_2,яка у похилому віці залишається без власності на будь-яке майно і не розуміє,що задоволенням її позову порушуються її права співвласника квартири.

Не враховані судом і заперечення відповідача проти визнання за ним права власності на всю квартиру та забов*язання сплатити компенсації вартості часток обох співвласників в зв*язку з відсутністю матеріальної можливості на виплату суми 286277,56 грн.

Матеріали справи свідчать про те,що відповідач не має постійного місця роботи,на банківських рахунках на час розгляду справи знаходилось 2994,19 доларів США, він забов*язаний до сплати аліментів на утримання дитини.

Рішенням суду відповідач ОСОБА_4 змушений всупереч його волі викупити спірну квартиру та всупереч його волі стати її власником.

Крім того,апеляційним судом в даному судовому засіданні прийнята відмова ОСОБА_3 від позову про стягнення грошової компенсації та коштів за користування житловим приміщенням і в цій частині рішення суду першої інстанції скасовано і провадження у справі закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Виходячи в наведеного,позов ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації не може бути задоволений і з тих підстав,що частина 2 ст.364 ЦК України передбачає , якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Іншими співвласниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3,яка по даній справі не притягувалась судом як відповідач,оскільки до неї такий позов не пред*являвся.

Таким чином, компенсація вартості частки в майні на користь ОСОБА_2 не може бути стягнута тільки з ОСОБА_4

Судова колегія вважає,що рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального права,тому підлягає скасуванню в цій частині на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апелянта щодо відмови суду в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення вартості житлового комунальних послуг.

Судом встановлено та не оспорювалось сторонами,що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі і всі витрати на житлово-комунальні послуги несе відповідач ОСОБА_4

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності забов*язаний брати участь у витратах на управління,утримання, збереження спільного майна,у сплаті податків,зборів,а також нести відповідальність перед третіми особами за забов*язаннями,пов*язаними із спільним майном.

Відповідно до п.6 ст.20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї привідповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оформили свою тимчасову відсутність у встановленому законом порядку,оскільки не звертались до житлових органів щодо належного оформлення свої відсутності.

Таким чином,відповідно до вказаних норм закону вони забов*язані брати участь у витратах,пов*язаних із утриманням їхньої власності відповідно до частки в праві власності,і які полягають у витратах на опалення квартири та витратах на СДПТ.

Документально підтверджено,що ОСОБА_4 сплатив витрати на опалення за період з вересня 2010 по липень 2013р. в сумі 2296,50 грн.,з яких на його користь з ОСОБА_2 підлягають стягненню 1020,67 грн. ( 4/9 частини) та 255,17 грн. з ОСОБА_3 ( 1/9 частини)- а.с.191.

Документально підтверджено,що ОСОБА_4 сплатив витрати по СДПТ в сумі 3784,77 грн.,з яких на його користь з ОСОБА_2 підлягають стягненню 1682,12 грн. ( 4/9 частин), та 420,53 грн. з ОСОБА_3 ( 1/9 частини) а.с.68,191.

Не є такими,що ґрунтуються на вимогах закону,позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,оскільки між сторонами виникли деліктні правовідносини,а не забов*язальні.

Рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в зв*язку з неправильним застосуванням норм матеріального права на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

В решті рішення не оскаржувалось та його законність не перевірялась.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовільнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.05.2014р. скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки в праві власності та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення вартості житлово-комунальних послуг і в цій частині ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості 4/9 частин квартири № 43 в буд.№ 70 по вул.Ак.Вільямса м.Одеси відмовити.

Позов ОСОБА_4 про стягнення витрат за житлово-комунальні послуги задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 Михайлійвни на користь ОСОБА_4 2702,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 675,70 грн.

В решті позову ОСОБА_4 про стягнення витрат на житлово-комунальниі послуги відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

ОСОБА_5