Справа №2/337/916/2014
Провадження № 337/6276/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

при секретарі Чередниченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що його батько ОСОБА_4 помер 09.11.2011 року. Спадкоємцями після його смерті є він та його сестра ОСОБА_2 Він не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, у звязку із тим, що до 14.12.2011 року знаходився під вартою. Про смерть ОСОБА_4 він дізнався із листа нотаріуса ОСОБА_3, яке було адресовано за його колишньою адресою в м. Бердянську. Лист був відправлений 28.04.2012 року, але його він отримав 20.05.2012 року. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину. Він також бажає прийняти спадщину як спадкоємець першої черги, вважає, що не подав заяву про прийняття спадщини з поважних причин. Просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю у три місці для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали позов та просили його задовольнити. Позивач суду пояснив, що на день смерті свого батька ОСОБА_4 09.11.2011 року, він знаходився під вартою. Він був звільнений з-під варти 14.12.2011 року. Його постійним місцем проживання є м. Бердянськ, вул. Піонерська, 59, кімната 338. Даючи пояснення в якості позивача, ОСОБА_1 пояснив суду, що про смерть батька дізнався з листа нотаріуса ОСОБА_3 ОСОБА_6 був направлений простою кореспонденцією на його попередню адресу: м. Бердянськ, вул. Піонерська, 59, кімн.4 і вручений особисто йому не був. Фактично лист він отримав 20.05.2012 року, тобто після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. На наступний день він звернувся із позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, але ухвалою суду від 14.06.2012 року позов був повернутий як непідсудний.

Під час виступу у судовий дебатах ОСОБА_1 пояснив суду, що у нього були добрі стосунку із сестрою ОСОБА_2 У них була домовленість про те, що спадщина після смерті батька буде поділена між ними. Він сподівався, що квартира №77 будинку№33 по вул. Запорізького козацтва в м. Запоріжжя, яка залишилась після смерті батька, буде належати їх родині і не буде відчужена. У звязку із цим він не подавав заяву про прийняття спадщини. Але ОСОБА_2 отримавши свідоцтво про право на спадщину, продала квартиру. Він бажає повернути квартиру у володіння його родини, прийнявши спадщину після смерті батька.

Представник позивача ОСОБА_5 суду пояснив, що у звязку із тим, що ОСОБА_1 знаходився в умовах тримання під вартою до 14.12.2011 року, він був обмежений на один місяць в строку на прийняття спадщини. Посилався на те, що лист нотаріуса ОСОБА_3 був адресований простою кореспонденцією і вручений вчасно ОСОБА_1 не був.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що її батько ОСОБА_1 помер 09.11.2011 року після тривалої хвороби в лікарні в м. Києві. В цей час її брат ОСОБА_1 знаходився під вартою. Про смерть батька вона по телефону повідомила ОСОБА_1 На похованні батька ОСОБА_1 не було, а через 40 днів після смерті, на поминки, ОСОБА_1 приїхав разом із дружиною та дітьми. Із заявою про прийняття спадщини після смерті батька вона звернулась до нотаріуса 24.04.2012 року, та повідомила, що другим спадкоємцем є її брат ОСОБА_1 Нотаріус направила позивачу лист із пропозицією подати заяву про прийняття спадщини, але ОСОБА_1 із відповідною заявою не звернувся. 08.10.2012 року вона отримала у нотаріуса ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину, яке складається з квартири АДРЕСА_1, автомобіля ЗАЗ 2004 року випуску, права на грошові вклади в ПАТ «Кредитпромбанк». Квартиру вона продала. Вважає, що причини по яким ОСОБА_1 не подав заяву про прийняття спадщини, не є поважними, а тому просила суд відмовити у позові.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечила проти задоволення позову, пояснила, що позивач не довів поважності причин пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_1 мав можливість прийняти спадщину після смерті батька, але своїм правом він не скористався.

Третя особа приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, направила суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. В письмовому поясненні вказала, що 24.04.2012 року до неї звернулась ОСОБА_2, яка пояснила, що крім неї спадкоємцем є ОСОБА_1, вказала його адресу. Вона направила лист ОСОБА_1, який через декілька днів зателефонував їй і повідомив, що лист ним отриманий. Вона розяснила, що він має право подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. ОСОБА_1 із заявою так і не звернувся і 08.10.2012 року вона видала свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 (а.с. 93).

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, та прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_4 помер 09.11.2011 року в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 41).

Після смерті ОСОБА_4 24.04.2012 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_8 звернулась донька померлого ОСОБА_2 (а.с. 37). В заяві вона повідомила, що до складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_2, автомобіль ЗАз 2004 р.в., грошові вклади. Вказала, що іншим спадкоємцем є син померлого ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 27.04.2012 року направила лист ОСОБА_1, в якому розяснила, що він як спадкоємець має право до 09.05.2012 року подати заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 6, 58). Лист був направлений простою кореспонденцією 28.04.2012 року на адресу: АДРЕСА_3, що підтверджується ксерокопією конверту (а.с. 7).

ОСОБА_1 у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся. 11.06.2012 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, але позов був йому повернутий як непідсудний на підставі ухвали від 14.06.2012 року (а.с. 84).

Відповідно довідки з Бердянського МВ ГУМВД України в Запорізькій області ОСОБА_1 до 14.12.2011 року знаходився під вартою та перебував в СІЗО.

В ході розгляду справи судом були допитані свідки, які дали наступні пояснення.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її подругою. ОСОБА_4 тяжко хворів і помер в лікарні в м. Києві 09.11.2011 року. Через 40 днів після смерті були поминки, які проходили в кафе. ОСОБА_1 був там присутній.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її подругою. Через 40 днів після смерті ОСОБА_4 17.12.2011 року в кафе «Весна» проходили поминки. ОСОБА_1 був там присутній із дружиною ОСОБА_2, донькою та сином.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є знайомою ОСОБА_2 Їй відомо, що ОСОБА_1 останнім часом проживав в м. Бердянську, до грудня 2011 року знаходився у СІЗО. Після смерті ОСОБА_4 на 40 день в кафе «Весна» проходили поминки, на яких був присутній ОСОБА_1 із сімєю. Вона особисто спілкувалась із ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_2 Її дідусь ОСОБА_4 помер 09.11.2011 року в лікарні. ОСОБА_2 по телефону повідомила про це ОСОБА_1, який перебував в СІЗО. ОСОБА_1 у відповідь направив ОСОБА_2 смс-повідомлення, в кому написав, що приїде в м. Запоріжжя одразу після звільнення. Через 40 днів, ОСОБА_1 приїхав на поминки батька, які проходили в кафе «Весна» разом із дружиною ОСОБА_2, донькою ОСОБА_11, сином ОСОБА_12. Вона сиділа з ними за одним столом. Питання розподілу спадщини ніхто не обговорював. В червні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посварились через пропажу грошей у її матері вдома.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_1 був на поминках свого батька ОСОБА_4, які проходили 17.12.2011 року в кафе «Весна». Разом з ним були його дружина ОСОБА_2, діти ОСОБА_11 та ОСОБА_10. На поминках було близько 100 чоловік. ОСОБА_1 приїхав із м. Бердянська в Запоріжжя в день поминок разом із сімєю та адвокатом. Після поминок вони поїхали в квартиру, в якій проживав до смерті ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працює поштаркою, обслуговує будинок №4 по вул. Піонерській в Бердянську, який є гуртожитком. Вона знає ОСОБА_1, оскільки на його адресу приходить багато кореспонденції. Листи із замовленням вона вручає особисто адресату, а просту кореспонденцію залишає в приміщенні гуртожитку, оскільки поштові скриньки відсутні. Вона памятає, що в травні 2012 року ОСОБА_1 запитував її про лист від нотаріуса, який він отримав не вчасно.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що проживає з ОСОБА_1 в одному будинку. Займає кімнату №4 будинку №338 по вул. Піонерській в м. Бердянську і працює прибиральницею. В травні 2012 року поштар принесла лист на імя ОСОБА_1 від нотаріуса із м. Запоріжжя і попросила передати адресату. Вона передала лист ОСОБА_1 20.05.2012 року, оскільки він був у відрядженні.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При вирішенні спору суд керується розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

В пункті 24 Постанови вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні розяснення дав Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Так, в пункті 3 вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги, суду необхідно встановити, коли ОСОБА_1 стало відомо про смерть ОСОБА_4 та зясувати причини пропуску строків подачи заяви про прийняття спадщини.

На підставі досліджених по справі доказів, оцінивши їх в сукупності, судом було встановлено, що ОСОБА_1 стало відомо про смерть батька не пізніше 17.12.2011 року.

Свідки, які давали пояснення в ході розгляду справи, одноголосно стверджували, що ОСОБА_1 був присутній на поминках батька в кафе «Весна» 17.12.2011 року. При цьому незважаючи на те, що свідки перебувають у дружніх стосунках з ОСОБА_2, вони послідовно та впевнено пояснювали про обставини поминок, відповідали на запитання суду, вказуючи на дату, місце їх проведення, день приїзду ОСОБА_1, членів сімї, з якими він там знаходився. Будь-яких протиріч в поясненнях свідків судом встановлено не було, як само і не надійшло жодних доказів від ОСОБА_1 у спростування пояснень даних свідків. Сам ОСОБА_1 в своїх поясненнях не заперечив проти своєї присутності на поминках батька 17.12.2011 року. А тому суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 станом на 17.12.2011 року було відомо про смерть батька.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 в своєму позові до Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 82-82) вказує, що про смерть батька йому стало відомо під час перебування в СІЗО, де він знаходився до 14.12.2011 року. Дана обставина узгоджується із поясненнями ОСОБА_2, яка вказала, що по телефону повідомила ОСОБА_1 про смерть батька, та поясненнями свідка ОСОБА_11

Таким чином, навіть із урахуванням знаходження ОСОБА_1 під вартою до 14.12.2011 року, він мав достатньо часу до 09.05.2012 року подати заяву про прийняття спадщини.

Суд не може погодитись із позицією позивача та його представника, які вважають, що поважною причиною неподання заяви є несвоєчасність вручення листа нотаріуса ОСОБА_3 Представник позивача посилався на те, що нотаріус зобовязаний направляти листи з повідомленням спадкоємцеві листом із замовленням, в той час як лист був направлений простою кореспонденцію.

Дослідивши вимоги Закону України «Про нотаріат» та Наказу про затвердження «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, судом не встановлено обовязку нотаріуса після отримання від спадкоємця заяви про прийняття спадщини, повідомляти про це інших спадкоємців. Однак, приватний нотаріус ОСОБА_3 направила лист із повідомленням ОСОБА_1 на адресу за якою він дійсно проживав. Будь-яких вимог щодо виду поштового відправлення законодавство не містить. У звязку із цим, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 та нотаріус ОСОБА_3 не створювали жодних перешкод для повідомлення ОСОБА_1 про можливість прийняття ним спадщини. Суд також приймає до уваги письмове пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_3 (а.с. 93), яка вказала, що до закінчення строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 телефонував їй з приводу отриманого листа.

Заслухавши пояснення сторін під час розгляду справи та судових дебатів, суд прийшов до висновку, що між сторонами по справі виник конфлікт вже після закінчення строку на прийняття спадщини. Намір прийняти спадщину виник у ОСОБА_1 після того, як йому стало відомо про відчуження успадкованих ОСОБА_2 квартири та автомобіля. Як пояснив сам ОСОБА_1, він не подавав заяву про прийняття спадщини, оскільки сподівався, що квартира та автомобіль не будуть відчужені і залишаться у власності їх родини. Однак існування будь-яких домовленостей між сторонами по справі щодо розпорядження спадковим майном та невиконання цих домовленостей не може бути визнані поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи та оцінюючі зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи показання свідків, інші матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведений факт того, що він пропустив строк на прийняття спадщини через поважні причини.

Керуючись 10, 57, 60, 197, 213-215 ЦПК України, ст.. 1270, 1272 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: А.М. Котляр