Номер провадження: 22-ц/785/268/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Комаровської Н.В.,

Суддів Калараша А.А., Короткова В.Д.,

З участю секретаря Волчанського О.Ю.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до МП ТОВ «Анна» про визнання недійсними записів в трудовій книжці,внесення записів в трудову книжку,стягнення середнього заробітку,компенсації за невикористану відпустку,відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 09.09.2013р.,-

в с т а н о в и л а :

16.04.2013р. ОСОБА_2 звернулась з названим позовом до суду і в обґрунтування своїх вимог посилалась на те,що наказом від 11.11.2004р. вона була прийнята на роботу чоловічим перукарем в МП ТОВ «Анна».

За пропозицією директора товариства 01.04.2012р. вона написала заяву про звільнення за власним бажанням,про що був виданий наказ від 01.04.2012р.

В той же день її вимусили підписати цивільно-правовий договір про виконання перукарських послуг строком до 31.08.2012р. та був зроблений запис в трудову книжку.

Після спливу строку договору вона продовжувала працювати,тому вважала трудовий договір продовжений на невизначений строк.

З 01.01.2013р. їй запропоновано укласти новий трудовий договір,однак в зв*язку з погіршенням умов праці вона відмовилась.

Позивач вважала,що не неї розповсюджується трудове,а не цивільне законодавство,яке адміністрацією було порушено.

ОСОБА_2 стверджувала,що продовжувала працювати і після 01.01.2013р.

15.03.2013р.звернулась із заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України,однак заробітну плату за цей час не отримувала.

Посилаючись на вказані обставини,позивач просила стягнути

заробітну плату за період із 01.01.2013р. по 15.03.2013р. в сумі 2849 грн.,виходячи із мінімальної заробітної платі в сумі 1147 грн.

Оскільки за час роботи з 01.04.2012р. вона не отримала відпустку,позивач просила стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 888грн.

В день звільнення 15.03.2013р. вона не отримала розрахунок та трудову книжку,тому просила стягнути мінімальну заробітну плату за затримку розрахунку за 1 місяць ( до 15.04.2013р.,тобто до часу пред*явлення позову) в сумі 1147 грн., та за затримку видачі трудової книжку,яку вона отримала 09.04.2013р., в сумі 925 грн. .

Крім того,ОСОБА_2 просила визнати недійсними записи у трудовій книжці про визнання недійсними записів про її звільнення 01.04.2012р. та прийняття на роботу 01.04.2012р.

Посилаючись на порушення її трудових прав та заподіяння їй моральної шкоди,позивач просила стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в сумі 6000 грн.,а також витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Відповідач позов не визнав,стверджуючи,що з 01.04.2012р.по 31.08.2012р. ОСОБА_2 працювала за цивільно-правовою угодою,тому на неї не розповсюджується трудове законодавство.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09.09.2013р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення ,мотивуючи тим,що суд неповно дослідив обставини справи,неправильно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.».

При розгляді справи судом встановлено, що наказом №140 від 11.11. 2004 р. ОСОБА_2 прийнята на роботу до Малого підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Анна» чоловічим перукарем.

01.04.2012 р. ОСОБА_2 звернулась із заявою про звільнення її за власним бажанням та наказом №63 від 01.04. 2012 р. вона звільнена за власним бажанням ( а.с.20,50).

Наказом № 64 від 02.04 2012 р. позивача було прийнято на роботу чоловічим майстром з договірною оплатою праці, про що свідчить запис в її трудовій книжці від 02.04.2012р.

Підставою для такого запису була укладена між ОСОБА_2 та МП ТОВ «Анна» цивільно-правова угода від 02.04.2012р.,згідно з якою ОСОБА_2 прийняла на себе забов*язання надавати перукарські послуги до 31.08.2012р. ( а.с.13).

Даних про прологнування договору сторін матеріали справи не містять.

Наказом № 83 від 31.08.2012р. ОСОБА_2 була звільнена з роботи в зв*язку із закінченням строк дії цивільно-правової угоди.

Після проведення загальних зборів 17.01.2013р. засновників МП ТОВ «Анна» ОСОБА_2 було запропоновано укласти трудовий договір, однак позивач відмовилась.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір,суд дійшов обґрунтованого висновку про те,що ОСОБА_2 не довела того факту,що вона продовжувала виконувати свої обов*язки за трудовим договором після 01.04.2012р. до березня 2013р.,оскільки сама позивач не заперечувала проти того,що зверталась із заявою про звільнення від 01.04.2012р.,укладала цивільно-правову угоду строком до 31.08.2012р.,підписувала її.

Наявність в трудовій книжці запису про прийняття на роботу з договорною оплатою праці не свідчить сама по собі про укладення нового трудового договору в сенсі ст.21 КЗпП України,тому що ознаки трудового договору містяться в зазначеній нормі трудового законодавства,а укладення в цей час цивільно-правової угоди,підписаної сторонами,спростовують твердження позивача про продовження трудових відносин з МП «ТОВ «Анна» з 01.04.2012р.

Оскільки залучення фізичних осіб до праці можливо також шляхом укладення цивільно-правових угод,то такі правовідносини регулюються нормами цивільного,а не трудового законодавства.

Судова колегія,керуючись ч.4 ст.10 ЦПК України сприяла повному та всебічному з*ясуванню обставин справи шляхом направлення запитів до податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси з метою виявлення ознак наявності трудових відносин між сторонами,однак даних про отримання заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.04.2012р. по березень 2013р. не отримано.

Не може бути підставою для скасування рішення суду довод апелянта про те,що доказом її роботи в МП ТОВ «Анна» по трудовому договору,а не цивільно-правовій угоді є протокол загальних зборів 17.01.2013р. засновників МП ТОВ «Анна»,з яким вона письмово ознайомлена в числі інших осіб,оскільки за поясненнями представника відповідача на вказані збори були запрошені всі особи,які і раніше тривалий час працювали в перукарні, для запропонування їм укладення трудових

договорів,однак ОСОБА_2 відмовилась,проти чого вона не заперечувала в засіданні судової колегії.

Не може бути підставою для скасування рішення суду і довод апелянта про те,що формою ОК-5 Пенсійного фонду України щодо відомостей про застраховану особу підтверджено сплату відповідачем страхових внесків як за особу,яка працювала за трудовим договором ,оскільки згідно цієї форми страхові внески після 31.08.2012р.,тобто після спливу строку цивільно-правової угоди сплачувались тільки один раз в грудні 2012р., а в 2013р. не сплачувались.За поясненнями представника відповідача бухгалтер помилкового перерахувала внески в грудні 2012р.,однак після цього помилка була виправлена.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те,що двома відповідями в територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області підтверджуються позовні вимоги ОСОБА_2,оскільки відповідями інспекції від 30.07.2012р. та від 05.06.2013р. не спростовані дані про те,що ОСОБА_2 01.04.2012р. була звільнена за власним бажанням,а до 31.08.2012р. працювала за цивільно-правовою угодою,а навпаки,підтверджують ці обставини.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено порушення трудових прав ОСОБА_2,суд також обґрунтовано відмовив і у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Судова колегія вважає,що суд повно дослідив обставини справи,правильно застосував норми матеріального права,не допустив порушень процесуального законодавства,тому підстав для скасування рішення немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду,тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1,308 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 09.09.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: А.А.Калараш

ОСОБА_4