Номер провадження: 22-ц/785/4753/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Волчанському О.Ю.,

за участю: відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

19 квітня 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет».

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23.01.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачами було укладено кредитний договір «Автопакет», відповідно до умов якого банком надано ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 35 440 доларів США з відсотковою ставкою в розмірі 12,4% річних на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків до 22.01.2013 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 прийняли на себе зобовязання поручителів, а у разі невиконання ОСОБА_3 умов договору взяли на себе зобовязання відповідати перед банком як солідарні боржники.

Також в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 передав у заставу транспортний засіб марки Mazda CХ-7, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Однак, відповідачі свої зобовязання не виконують, внаслідок чого станом на 06.02.2013 року у них виникла заборгованість на загальну суму 43 479,14 доларів США, що еквівалентно 347 528,77 гривень.

На підставі зазначеного ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду із позовом та просило його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності відповідачів.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення місцевого суд в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заборгованості за договором «Автопакет» у розмірі 347 528,77 гривень та судового збору у розмірі 3 441 гривень, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задовленні позовних вимог у цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання не зявились представник позивача ПАТ КБ «Надра» та третя особа ОСОБА_7, які були сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, крім того, інтереси ОСОБА_7 представляє її довірена особа, а банком надано заяву про розгляд справи за відсутності його представника, тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини у справі.

23 січня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір «Автопакет» №ОД24/01/2008/840-К/18, відповідно до якого банком надано ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 35 440 доларів США з відсотковою ставкою в розмірі 12,4 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків до 22 січня 2013 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за спірним кредитним договором відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 прийняли на себе зобов'язання поручителів, а у разі невиконання ОСОБА_3 зобов'язань взяли на себе обов'язок відповідати перед банком, як солідарні боржники.

Також в забезпечення виконання зобов'язань відповідач ОСОБА_3 передав у заставу транспортний засіб марки Mazda CX-7, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 35 440 доларів США терміном до 22.01.2013 року та взяв на себе зобов'язання повернути їх та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,4 % річних.

Відповідачем ОСОБА_3 до 26 лютого 2010 року здійснювалось погашення заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до матеріалів справи судове рішення було винесено судом без участі відповідачів та їх належного повідомлення. Крім того, ОСОБА_3 було позбавлено права на розгляд його зустрічної позовної заяви, що була подана до суду до винесення рішення, що підтверджується відповідним штампом з зазначенням часу та дати подання.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 548 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ч.3 ст.551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

При цьому розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1,2 ч. 1 ст.214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не погоджується із розрахунком заборгованості за кредитним договором, а ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з тим, що будь яких повідомлень з боку позивача на їх адресу щодо невиконання умов кредитного договору ОСОБА_3 до них не надходило, крім того апелянти просять застосувати строк позовної давності, оскільки вважають що банком цей строк пропущено без поважних причин.

За змістом ст.ст.303,316 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 23.01.2008 року отримав кредит у розмірі 35 440,00 доларів США у вигляді кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4% на рік.

Відповідно до умов договору позивач належним чином не виконував умови договору, у звязку з чим, станом на 19.04.2013 року має заборгованість в сумі 43 479, 14 доларів США, яка складається:

- 25004,27 дол. США, що еквівалентно 199 859, 13 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 10 331,61 дол. США, що еквівалентно 82 580, 56 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 4 599,26 дол. США, що еквівалентно 36 761, 89 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, а також штраф за порушення виконання умов договору 3 554,00 дол. США, що еквівалентно 28 327, 19 грн..

Позивач 19.04.2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення цієї заборгованості.

При цьому, позивач виходив з того, що незважаючи на те, що кредитний договір закінчив свою дію 22 січня 2013 року він має право після спливу його строку звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості яка виникла внаслідок недодержання умов спірного кредитного договору. Тому підлягає стягненню заборгованість по тілу кредита, процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії з часу порушення зобовязання до часу звернення до суду.

Однак, судова колегія вважає, що вказана позиція позивача не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_7 сплачував до банку платежі у погашення кредиту до 26 лютого 2010 року, про що свідчать квитанції про погашення спірного кредиту, однак згодом до банку було введено тимчасову адміністрацію та кошти у ОСОБА_3 приймати перестали про що його було попереджено.

Отже, з 26 лютого 2010 року позивач знав про останній платіж, який ним було отримано від ОСОБА_3 у якості сплати за кредитним договором.

З цього часу позивач на протязі більш ніж три роки, не звертався до відповідачів з будь-якими вимогами щодо погашення кредиту та утвореної заборгованості і лише у березні 2013 року направив на адресу відповідачів претензію повідомлення про порушення умов за кредитним договором.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, а також представник відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заявили клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Судова колегія звертає увагу, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, оскільки справу було розглянуто без участі відповідачів, то заява про застосування строку позовної давності підлягає вирішенню апеляційним судом.

Крім того, п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що у випадку, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю, зокрема, забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Матеріали справи містять докази того, що після останнього платежу, а саме з 26.02.2010 року, позивач не робив спроб щодо спонукання відповідачів до виконання умов спірного кредитного договору, та відомостей про це матеріали справи не містять, у звязку з чим судова колегія критично до доводів позивача, щодо належного ставлення ним до своїх прав та обовязків під час виконання умов спірного кредитного договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що строк позовної давності на вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором на час подання позовної заяви сплинув, оскільки цей строк розпочався з моменту останнього платежу по кредиту, а саме 26.02.2010 року, а позивач звернувся до суду з такими вимогами лише 19.04.2013 року.

Згідно ч.1 ст.69 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Викладені позивачем обставини про укладення Договору підтверджуються письмовими доказами, наданими при подачі позову до суду:

- копією кредитного договору від 23.01.2008 року (а.с.19-24);

- копією заяви на видачу готівки (а.с.25);

- копіями вимог про погашення заборгованості (а.с.26-28);

- розрахунком заборгованості на загальну суму - 43 479, 14 дол. США (а.с.5).

Вивчивши матеріали справи та врахувавши її обставини, судова колегія прийшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог із передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України підстав, оскільки ПАТ "Надра" пропущено строк позовної давності, клопотання про поновлення якого позивачем не заявлялося, а відповідачі наполягали на застосуванні наслідків пропущення такого строку в порядку ч.3 ст.267 ЦК України, подавши відповідні заяви до суду апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції зустрічний позов ОСОБА_3 було залишено без розгляду, а рішення суду постановлено за відсутності відповідачів ОСОБА_7.В. та ОСОБА_5, що позбавило їх можливості подати таку заяву у судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір у частині позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені норми матеріального та процесуального права, не мотивував на підставі яких розрахунків виходив при задоволенні позову в цій частині, оскільки детального розрахунку заборгованості матеріали справи не містять .

Тому висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також не підтверджується доказами, на підставі чого колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, та відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_2