Провадження № 2-5403/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

при секретарі- Боровик О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач у березні 2014 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом і просив стягнути з відповідачки 702 119, 15гр. заборгованості за Кредитним договором.

Ухвалою суду від 24.04.2014 року справа була направлена для розгляду по підсудності до Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області, де позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог і просить стягнути з відповідачки 1 006 536. 52 гр. заборгованості.

В серпні 2014 року справа надійшла до Солом»янського районного суду м. Києва за підсудністю.

Звертаючись до суду, позивач посилається в позові на те, що 06.03.2007 року між банком та відповідачкою був укладений Договір кредиту № 032/29-053,за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 85 000,00 дол. США з погашення кредиту в порядку, визначеному п.1.1 договору, та кінцевим терміном погашення заборгованості до 06.03.2032 року.

Згідно з п. 2.6 Кредитного договору сплата позичальником грошових коштів у рахунок погашення заборгованості здійснюється в валюті кредиту щомісячно в день, на який припадає погашення ануїтентного платежу згідно п.1.1.1 договору.

В порушення умов договору відповідачка кредит та відсотки за користування грошовими коштами не сплачує, в зв»язку з чим станом на 10.07.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 006 536, 52 гр., яка складається з:

· 607 795, 67 гр. заборгованості по кредиту;

· 398 740, 85гр, заборгованості по відсотках.

Виходячи з того, що добровільно сплатити дану суму відповідачка відмовляється, просить задовольнити позов.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що відповідно до п.4.5 Кредитного договору у разі невиконання/неналежного/ виконання позичальником обов»язків, визначених п.п. 3.3.9, 3.3.10 договору протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а тому позичальник зобов»язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі.

Відповідачка останній платіж за договором внесла 06.11.2008 року, а тому зобов»язана була повернути кредит наступного, після спливу 60 днів, дня, а саме 06.01.2009 року.

З цього випливає, що строк звернення позивача до суду сплив 06.01.2012 року.

З позовом до суду банку звернувся в травні 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачки подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та просить відмовити в позові з цих підстав.

Притягнутий судом до участі в справі в кості 3-ї особи без самостійних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що певний час представляв інтереси відповідачки у відносинах з банком. Крім того, на прохання відповідачки зі свого валютного рахунку декілька разів перераховував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості відповідачки за кредитним договором.

При вирішенні спору покладається на розсуд суду, а вступ у справу пояснив своїм наміром врегулювати спірні фінансові питання з відповідачкою в подальшому.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 06.03.2007 року між сторонами був укладений Договір кредиту № 032/29-053,за умовами п.п. 1.1 якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 85 000,00 дол. США зі сплатою 11.95% річних.

Відповідно до п.1.1 та кінцевим терміном погашення заборгованості є 06.03.2032 року.

Згідно з п. 2.6 Кредитного договору, починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячного 6-го числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 903, 43 дол. США - ануїтентний платіж, з кінцевим термітом погашення заборгованість за кредитом до 06.03.2032 року.

В день укладення Договору кредиту між сторонами був укладений Іпотечний договір, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3.3.7. 3.3.10 Договору відповідачка, як позичальник, зобов»язана сплачувати проценти за користування кредитом у порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 договору.

Згідно з п.4.5 Договору у разі невиконання/неналежного виконання/ позичальником обов»язків, визначених п.п. 3.3.9, 3.3.10 цього договору протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов»язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, а також нараховані штрафні санкції.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем при зверненні до суду, вбачається, і дані обставини підтвердив представник позивача в судовому засіданні, останній платіж у погашення кредиту відповідачкою був здійснений 06.11.2008 року, а в погашення відсотків - 03.04.2009 року.

З наданих 3-ю особою копій платіжних доручень вбачається, що ним у лютому та квітні 2009 року перераховувалися грошові кошти в рахунок погашення заборгованості відповідачки перед позивачем.

Представник відповідачки дані обставини визнав, а представник позивача підтвердив зарахування даних коштів у рахунок погашення заборгованості відповідачки за Договором кредиту.

/ а.с. 10 - 12; 73 - 80; 153 - 158 /

Вважаючи це порушенням зобов»язань відповідачки за умовами договору позивачем станом на 10.07.2014 року нарахована заборгованість у розмірі 1 006 536, 52 гр., яка складається з:

· 607 795, 67 гр. заборгованості по кредиту;

· 398 740. 85гр, заборгованості по відсотках.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, відповідачка за умовами договору зобов»язана погашати кредит та відсотки за користування грошовими коштами щомісячно ануїтентними платежами.

Таким чином,невнесення чергового платежу за умовами договору є порушенням нею визначених договором зобов»язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок- відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що відповідачка неналежним чином виконувала умови укладеного з позивачем договору та допустила заборгованість по ньому.

В той же час, суд вважає обґрунтованими твердження представника відповідачки щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.256 та 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 11 постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Заперечуючи проти тверджень представника відповідачки, представник позивача посилався на те, що банк вчиняв дії, направлені на погашення кредиту за умовами укладеного з відповідачкою договору шляхом звернення до нотаріуса та вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виниклої заборгованості за кредитом.

Такий напис було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.04.2013 року.

На виконання даного виконавчого напису державним виконавцем ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на дану квартиру.

Постановою від 10.09.2014 року виконавчий документ було повернуто банку на підставі Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вважає, що вчиненими діями підтверджується, що позивач не пропустив строк для звернення до суду.

Крім того, за умовами договору він продовжує свою дію до повного виконання відповідачкою.

Суд не зважає на твердження представника позивача з цього приводу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.6 Кредитного договору відповідачка зобов»язана була щомісячно 6-го числа кожного місяця рівними частинами сплачувати кредит та відсотки по ньому рівними /ануїтентними / платежами в розмірі 903, 43 дол. США з кінцевим термітом погашення заборгованості за кредитом до 06.03.2032 року.

Судом встановлено і не заперечував представник позивача, останній платіж за договором у погашення кредиту відповідачка внесла 06.11.2008 року, а в погашення відсотків - 03.04.2009 року.

До суду з позовом позивач звернувся в травні 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

За правилами ч.2 ст.1050 ЦКУ України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, при укладенні договору сторони обумовили строк його дії та встановили порядок та строки виконання окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів ануїтентними платежами), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що відповідача перестала виконувати умови укладеного договору в листопаді 2008 року в частині погашення тіла кредиту,а в квітні 2009 року - в частині погашення відсотків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з того, що умовами договору сторони погодили внесення відповідачкою щомісячних платежів, початок позовної давності для стягнення цих платежів має обчислюватися з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов»язань.

Це відповідає правовим позиціям Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК, є обов»язковими для всіх судів України, і викладені в постанові від 06.11.2013 року № 6-116 цс13 та від 17.09.2014 року № 6-95цс14 та ін.

Виходячи з того, що відповідачка перестала вносити щомісячні платежі на виконання умов укладеного з позивачем договору в листопаді 2008 року, позивач пропустив строк для звернення до суду, а тому суд приходить до висновку про відмову в позові з цих підстав.

При цьому суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо того, що за умовами договору він діє до повного виконання, виходячи з наступного.

Порядок визначення та обчислення строків врегульовано гл.18 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.251 та ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з цього та враховуючи умови укладеного між сторонами договору суд вважає твердження представника позивача в судовому засіданні з цього приводу такими, що суперечать закону.

Суд також вважає, що вчинення виконавчого напису нотаріусом на Договорі кредиту не впливає на строки звернення позивача до суду і не може свідчити про те,що цей строк ним при звернення до суду пропущений не був,виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з досягнутих сторонами домовленостей щодо порядку погашення кредиту щомісячно ануїтентними платежами, позивач довідався про порушення свого права вже в листопаді 2008 року.

Зупинення та переривання перебігу позовної давності врегульовано ст.ст.263, 264 ЦК України.

За правилами ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Тобто, переривання перебігу позовної давності з цих підстав можливе лише вчиненням певних дій зобов»язаною особою, тобто відповідачкою.

Підстави, визначені ст.263 ЦК України,для зупинення перебігу позовної давності, відсутні, а тому твердження представника позивача і в цій частині суд вважає безпідставними.

Керуючись ст.ст. 15,16, ч.1 ст.251, 252- 254,256-257, ч.1 ст.261, 263-264,612,ч.4 ст.267, 526-527,610, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11,57-60,88, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя