Справа № 188/1755/14-ц
Провадження № 2/188/782/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О., при секретарі Хандрига Л.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської сільської ради Петропавлівського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

07.11.2014 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву про визнання права власності.

В позові стверджує, що будівля зерноскладу в с. Русакове Петропавлівського району Дніпропетровської області була розпайована між членами КСП «Васильківське», з якими він розрахувався за частину будівлі та з якими згодом мав намір оформити договір купівлі-продажу зазначеного майна, як з власниками, які мають право на укладення договору купівлі-продажу. Та згодом виявилося, що співвласники будівлі зерноскладу не мали свідоцтв про право на майнові паї, які підтверджували їх право на дане майно і з якими позивач міг би укласти договори купівлі-продажу майна.

Позивач вказує, що на момент фактичної передачі майна він не знав і не міг знати, що співвласники розпайованого майна не мають і в подальшому не матимуть підтвердження свого права власності на майно, як належні власники, з якими можливе укладення договорів купівлі-продажу.

Позивач зазначає, що з травня 2004 року володіє і користується частиною в розмірі 84/100 будівлі зерноскладу по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 238 Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 31.07.2014 року.

За час його користування та володіння вказаною будівлею ніхто право володіння та користування нею не оспорив, скарг з боку мешканців Васильківської сільської ради за даним фактом не надходило.

Коли виникла необхідність зареєструвати своє право власності, позивач звернувся для реєстрації у відповідні державні органи, в усній формі йому було відмовлено у його реєстрації у зв'язку з тим, що договір - купівлі продажу не посвідчений нотаріально та відсутній правовстановлюючий документ на дане майно.

Позивач просить визнати договір купівлі-продажу, укладений 05.05.2004 року дійсним та визнати за ним право власності на 87/100 частину будівлі зерноскладу по АДРЕСА_1.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Відповідач Васильківська сільська рада на судове засідання свого представника не направила, голова сільської ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Залучений судом у якості третьої особи уповноважений власників майнових паїв ОСОБА_7 на судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Залучений судом у якості третьої особи співвласник спірного нерухомого майна ОСОБА_4 на судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з договором від 05.05.2004 року, укладеного між співвласниками майнових паїв, зазначеними в п. 6.1. Договору та СФГ «Смірнови» в особі голови позивача ОСОБА_1 (а.с. 16) та Акту приймання-передачі СФГ «Смірнови» майна, що є спільною частковою власністю співвласників, спірна частина будівлі зерноскладу була передана СФГ «Смірнови» на умовах передбачених в п.1.1. Договору в оренду з викупом на строк п'ять років.

Згідно копій відомостей про отримання грошей в рахунок продажу частини будівлі зерноскладу позивачем виплачено всім співвласникам залишкову вартість будівлі зерноскладу, яка була визначена комісією з оцінки майна КСП «Васильківське», в строк до 01.10.2009 року, в тому числі у 2004 році в розмірі 2270,26 грн., у 2007 році в розмірі 2270,26 грн. та у 2008 році в розмірі 60066 грн. (а.с.17-20).

За приписами частини 2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Проаналізувавши умови договору від 05.05.2004 року та результати його виконання сторонами договору, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір ренти, передбачений ст.731 ЦК України, згідно з якою за договором ренти одна сторона (одержувач ренти) передає другій стороні (платникові ренти) у власність майно, а платник ренти взамін цього зобов'язується періодично виплачувати одержувачеві ренту у формі певної грошової суми або в іншій формі (ч.1).

Договором ренти може бути встановлений обов'язок виплачувати ренту безстроково (безстрокова рента) або протягом певного строку (ч.2 цієї статті).

Відповідно до ч.2 ст.734 ЦК України якщо договором ренти встановлено, що одержувач ренти передає майно у власність платника ренти за плату, до відносин сторін щодо передання майна застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ч. 1 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 ч. 1 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2).

З травня 2004 року позивач володіє і користується будівлею зерноскладу по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 238 Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 31.07.2014 року (а.с . 4). В строк, передбачений договором, а саме в 2008 році, він виплатив продавцям повну вартість переданого йому майна (а.с.17-20).

Згідно з копією рішення виконкому Васильківської сільської ради № 05 від 28.02.2014 року частині будівлі, якою володіє ОСОБА_5 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, позивачем дійсно було укладено договір купівлі-продажу без дотримання нотаріальної форми його укладення, передбаченої чинним законодавством України, на підтвердження виконання умов якого між сторонами було складено письмовий договір, позивачем на цей час виконано всі умови договору купівлі-продажу 87/100 частини зерноскладу, кошти за придбане майно він сплатив його власникам, володіє і користується зерноскладом, господарює на його території, чого не спростовано жодним доказом, але не має можливості належним чином оформити правочин через відсутність правовстановлюючих документів, що є підставами для визнання такого правочину дійсним та визнання за позивачем права власності на придбане за таким правочином нерухоме майно.

Вартість 87/100 частини будівлі зерноскладу станом на 14.04.2014 року складає 75 672 (сімдесят п'ять тисяч шістсот сімдесят два) грн.., що підтверджується висновком ФОП ОСОБА_6 від 14.04.2014 року (а.с. 11).

Позивач сплатив судовий збір, виходячи з вимог Закону України «Про судовий збір» та вартості спірного майна, в розмірі 756,73 гривні.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 220, 235, 328, 334, 392, 655, 657, 692, 731, 734 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу 87/100 частини будівлі зерноскладу, розташованої за адресою вул.. АДРЕСА_1, укладений 05.05.2004 року між СФГ «Смірнови» в особі голови ОСОБА_1 та співвласниками майнових паїв колишніх членів КСП «Васильківське».

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 84/100 частину будівлі зерноскладу, що розташована за адресою і АДРЕСА_1, що згідно технічного паспорту, виготовленого 21.03.2014 року районним комунальним госпрозрахунковим підприємством «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро», складається з приміщення складу № 1 площею 307,5 кв.м., приміщення складу № 3 площею 306,9 кв.м., приміщення складу № 4 площею 458,1 кв.м..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя П. О. Бурда