Номер провадження: 22-ц/785/1353/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, -

ВСТАНОВИЛА:

До Суворовського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 10 вересня 2007 року відповідач отримав від нього грошову суму у розмірі 272 945 доларів США, що на той час складало 1 378 372 грн., про що була складена розписка та підписана відповідачем. Вказані гроші були передані з метою придбання квартири за адресою Гагарінське плато №5/3 приміщення №261 у м. Одесі, однак при укладені договору купівлі-продажу у нотаріуса була визначена інша вартість, а саме 78 320 грн., що зазначено в самому договорі. Оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 лютого 2012 року зі змінами внесеними рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року, вказаний договір купівлі-продажу нежилого приміщення визнано недійсним з поверненням сторін у первісний стан, зобовязано ОСОБА_2 повернути позивачу 78320 грн., а позивача зобовязано повернути ОСОБА_2 нежиле приміщення, позивач посилаючись на норму ст.1212 ЦК України просив стягнути різницю грошової суми, сплаченої по розписці та за рішенням суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 2056921,63 грн., судовий збір в розмірі 3326,3 грн. (т.1, а.с.103-105).

02.11.2012 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року. Представник просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи. А саме представник посилався на те, що договір купівлі продажу номеру-апартаментів з кухнею № 261 по Гагарінському плато, 5/3 у м. Одесі, був укладений сторонами фіктивно для отримання ОСОБА_3 кредиту. Тому апелянт не отримував від позивача ні 78320,00 грн., ні 272945 доларів США. Також представник посилався на те, що з наданих позивачем доказів, зокрема з розписки не вбачається, що між сторонами був укладений договір позики, а саме не зазначено обовязку повернення грошових коштів та не зазначений строк повернення. Також представник посилався на невірне застосування судом норм ст.1212 ЦК України, оскільки позивач стверджує, що гроші ним були передані на підставі укладеного окремо від договору купівлі-продажу апартаментів від 10.09.2007 року договору позики, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України. Визнання договору купівлі - продажу апартаментів від 10.09.2007 року не є підставою для застосування положень ст.1212 ЦК України щодо повернення отриманого за недійсним правочином, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року сторони було повернуто у первісний стан, тобто питання про повернення отриманого за недійсним правочином було вирішено в порядку реституції. Також представник посилався на порушення судом першої інстанції норм ст.ст.88, 214, 215 ЦПК України. Крім того, представник апелянта посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2012 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року було скасовано, у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с.135-139).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 червня 2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2012 року було скасовано, справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1, а.с.173-174).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 30.07.2013 року справу відповідно до ст. 11-1 ЦПК України було розподілено судді Дрішлюку А.І.(т.1,а.с.176).

05 серпня 2013 року ухвалою судді апеляційного суду Одеської області Дрішлюка А.І. було прийнято справу до провадження та призначено до розгляду (т.1, а.с.178).

Під час розгляду справи представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав клопотання про призначення судової експертизи (т.1, а.с. 235).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2013 року клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 було задоволено та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (т.1, а.с.243-246).

04.03.2014 року від Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз надійшла вказана справа без виконання, з повідомленням експерта №6223/02 про неможливість надання висновку за матеріалами справи 22ц/785/6826/13 (т.2, а.с.28-29).

05.03.2014 року ухвалою апеляційного суду Одеської області було відновлено провадження по справі та призначено справу до слухання (т.2,а.с.31-32).

07.04.2014 року ОСОБА_3 подав клопотання про витребування оригіналів особових справ з Управління пенсійного фонду України Суворовського району, Міського психіатричного диспансеру, Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» з метою виконання почеркознавчої експертизи (т.2, а.с 42-43).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2014 року клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено частково та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (т.2, а.с.46-50).

09.09.2014 року від Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз надійшла вказана справа без виконання, з повідомленням експерта №2991/02 про неможливість надання висновку за матеріалами справи 22ц/785/1353/14 через ненадання зразків почерку відповідачем (т.2, а.с.120-121).

15.09.2014 року ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року було відновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду (т.2,а.с.123-124).

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2007 року ОСОБА_3 придбав приміщення за 78320 грн., що за курсом НБУ станом на вересень 2007 року складало 15508 доларів США. Оскільки вказані кошти за рішенням апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 вже повинен повернути позивачу, тому 257437 доларів США (272945 доларів США 15508 доларів США), це залишок грошових коштів які відповідач безпідставно утримує і не повертає позивачу.

З таким висновком суду по суті виниклих між сторонами спірних правовідносин та їх кваліфікацією слід погодитись виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 вересня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу номеру-апартаментів з кухнею № 261 по Гагарінському плато, 5/3 у м. Одесі. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5.У договорі ціна продажу зазначена ? 78 320 грн. (т.1, а.с.33).

Згідно розписки ОСОБА_2 за продаж квартири №261 за адресою: Гагарінське плато, №5/3 в м. Одесі отримав суму у розмірі 272945 доларів США, що складає 1378372 грн. (т.1, а.с.7).

Оригінал розписки оглянуто в суді апеляційної інстанції, її справжність стороною відповідача у встановленому порядку не спростована.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_5», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу нежилих приміщень та іпотечного договору недійсними, зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності, вищевказаний договір купівлі-продажу апартаментів від 10.09.2007 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнано недійсним та зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 78320,00 грн., а ОСОБА_3 зобовязано повернути апартаменти ОСОБА_2 (т.1, а.с.9-32). При цьому вказаним рішеннями апеляційного суду Одеської області від 11.04.2012 р. відмовлено ОСОБА_3 у поверненні 272 945,00 доларів США в порядку застосування наслідків двосторонньої реституції, так як розписка, на яку спирається позивач у цій справі не може вважатися частиною нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу апартаментів від 10.09.2007 р., який був визнаний судом недійсним. Також судом було зазначено, що наслідком недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до ст. 220 ЦК України є його нікчемність. При цьому ухилення сторін від зазначення дійсної вартості відчужуваного нерухомого майна в договорі купівлі-продажу з метою ухилення від сплати обовязкових платежів до бюджету та пенсійного фонду при його нотаріальному посвідченні у разі визнання такого договору недійсним має певні негативні правові наслідки для сторін, зокрема, позбавлення можливості в порядку реституції повернути сплачену суми, яка не вказана в нотаріально посвідченому договорі.

Таким чином, спростовується довід апеляційної скарги, що договір купівлі-продажу апартаментів був укладений фіктивно, а тому ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_3 не отримував, оскільки вказаний договір визнавався недійсним як оспорюваний.

Виходячи з змісту розписки слід зробити висновок що підставою для її видачі було вчинення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна, який було визнано недійсним. При цьому виходячи з сенсу та змісту постанови ВСУ від 02.07.14 року по справі № 6-79 цс 14 розписка є документом, який видається після отримання коштів,підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання певної грошової суми. Таке тлумачення відповідає фактично виниклим між сторонами правовідносинам та змісту виданої відповідачем розписки.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому згідно з ч. 3 вказаної статті положення глави 83 застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Таким чином, посилання представника апелянта на те, що визнання договору купівлі-продажу апартаментів від 10.09.2007 року на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 11.04.2012 року недійсним не може бути підставою для застосування положень ст.1212 ЦК України щодо повернення отриманого за недійсним правочином, оскільки вказаним рішенням сторони було повернуто у первісний стан, і питання про повернення отриманого за недійсним правочином було вирішено в порядку реституції, не відповідає виниклим по суті між сторонами правовідносинам, які є наслідком визнання правочину недійсним та спрямовані на відновлення становища яке існувало до порушення права. Колегія суддів також враховує, що застосування положення ст. 1212 ЦК України здійснюється тоді, коли іншими способами захисту відновити порушені права не можливо. При цьому між сторонами відсутні договірні відносини (договір купівлі-продажу визнано недійсним). Таким чином, застосування судом першої інстанції в цій справі ст. 1212 ЦК України відповідає правовому висновку ВСУ від 24 вересня 2014 року по справі № 6-122 цс 14.

Щодо посилань представника апелянта на відсутність між сторонами правовідносин позики, то на вказані обставини сторона позивача і не посилалась. Щодо посилань представника апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності, то з врахуванням того, що право на стягнення грошових коштів, отриманих за підставою яка згодом відпала, тобто безпідставно збережених внаслідок не охоплення їх реституцією, виникло з моменту визнання правочину недійним, тобто набрання рішенням суду законної сили, тобто 11 квітня 2012 року.

Щодо посилань представника апелянта на порушення судом першої інстанції норм ст.88 ЦПК України

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача 2121616,07 грн. та сплатив судовий збір у розмірі 3219 грн. та 107,30 грн. при подачі заяви про забезпечення доказів. Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 3326,3 грн., між тим підлягає стягненню компенсація судових витрат у розмірі 3224, 84 грн.

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, крім розміру витрат, які потребують корегування, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює рішення суду першої інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2012 року змінити в частині судових витрат, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в компенсацію судових витрат 3224 грн. 84 коп., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

ОСОБА_9

ОСОБА_10