Справа № 369/8717/13-ц
провадження 2/369/3578/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У вересня 2013 року позивачі звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП. Свої вимоги мотивували
тим, що 03 серпня 2013 року сталось ДТП з
вини водія ОСОБА_3, який на час ДТП не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність. В результаті
зіткнення автомобіль ОСОБА_1 зазнав
механічних пошкоджень та через
пошкодження автомобіля їй також
заподіяно моральні страждання. В
даному ДТП ОСОБА_2 отримав легкі
тілесні ушкодження та психологічну
травму, тому йому заподіяна моральна
шкода. В добровільному порядку
відшкодовувати заподіяні збитки не
бажає. Тому вони вимушені були
звернутись до суду.

Просили суд стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_2 на відшкодування
моральної шкоди 50 000 грн., на користь
ОСОБА_4 матеріальну шкоду. Судові
витрати покласти на відповідача.

При розгляді справи позивачі уточнили
позовні вимоги з врахуванням
проведеної експертизи. Просили суд
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної
шкоди 7982,50 грн., на відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн. та судові
витрати в розмірі 2 994,40 грн.; стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди 27 000 грн.,
судові витрати в розмірі 3035,60 грн.

У судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримав з
підстав та обставин, зазначених в
позовній заяві. Просив задоволити
позов.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3
не з'явивсь. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Причини неявки суду не повідомив.
Клопотань про відкладення розгляду
справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено,
що 03 серпня 2012 року о 10 год. 30 хв. водій
ОСОБА_5, керуючи автомобілем BMW,
державний номерний знак НОМЕР_1 в с.
Петрівське Києво-Святошинського
району Київської області, не впорався з
керуванням виїхав на зустрічну смугу
руху та допустив зіткнення з
зустрічним автомобілем ВАЗ, державний
формений знак НОМЕР_2. Внаслідок ДТП
ОСОБА_3 та пасажири отримали тілесні
ушкодження, а автомобілі механічні
пошкодження.

10 серпня 2012 року постановою інспектора
відділення по оформленню ДТП та
дізнання відділу ДАІ з обслуговування
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
в Київській області в порушенні
кримінальної справи по факту ДТП
відмовлено.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
листопада 2012 року ОСОБА_3 визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, а справу провадженням закрити у
зв'язку зі закінченням строку для
притягнення до адміністративної
відповідальності.

З свідоцтва про реєстрацію
транспортних засобів, виданого МРЕВ-5
ДАІ УМВС України в м. Києві, вбачається,
що власником автомобіля ВАЗ 2101, 1979 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, є ОСОБА_1.

З матеріалів справи встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_3 на час ДТП не була
застрахована.

Згідно висновку експертів за
результатами проведення комісійної
судової авто товарознавчої експертизи
№ 12676/13-54 від 17 лютого 2014 року вартість
матеріального збитку, нанесеного
власнику автомобіля ВАЗ 2101, державний
номерний знак НОМЕР_2, становить 7 982,50
грн.

Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
ДТП, яка сталась за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно ст. 22.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК
України, яка регулює спірні
правовідносини, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» відсутність
складу злочину, наприклад, у разі
відмови у порушенні кримінальної
справи, закриття кримінальної справи
за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч.ч. 2,5 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

За таких обставин, оскільки
матеріальний збиток, завданий
власникові автомобіля ВАЗ2101, державний
номерний знак НОМЕР_2, складає 7982,50 грн.,
цивільно-правова відповідність ОСОБА_3
не була застрахована, тому до стягнення
з ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної
шкоди, завданої власнику транспортного
засобу ОСОБА_1, підлягає 7982,50 грн.

Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, що полягає у душевних стражданнях
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в іншій спосіб,
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної( немайнової)
шкоди" передбачено, що розмір
відшкодування моральної шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

З матеріалів про відмову в
порушенні кримінальної справи, акту
судово-медичного дослідження №416/Д від
12 листопада 2012 року вбачається, що
ОСОБА_2 отримав забійно-рвані рани
підборіддя, верхньої губи, рвана рана
другого пальця правої кисті,
пошкодження зв'язок правого колінного
суглоба. Дані тілесні ушкодження
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я.

Також позивачу ОСОБА_2 спричинені й
моральні страждання, а саме внаслідок
ДТП позивач пережив моральні
страждання та хвилювання, змушений був
витрачати час на лікування, втрата
дитини призвели до негативних змін
упорядкованого життєвого ритму
позивача. При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
також враховує обставини справи та
докази в їх сукупності, характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
позивача, тяжкість завданої травми та
наслідки. Тому до стягненню з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 на відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я підлягає, з врахуванням засад
розумності та справедливості, кошти в
розмірі 3000 грн.

Разом з тим, суду не подано доказів
заподіяння моральної шкоди позивачу
ОСОБА_1 через пошкодження
транспортного засобу, що б спричинило
негативні зміни, тому в даній частині
позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

До судових витрат у відповідності до
ст. 79 ЦПК України відноситься судовий
збір, витрати на проведення експертизи,
витрати на правову допомогу.

Враховуючи наведене, з відповідача
слід стягнути витрати пов'язані зі
сплатою судового збору, витрат на
проведення судової експертизи, витрати
на правову допомогу, відповідно до
задоволених вимог, а саме на користь
позивача ОСОБА_1 витрати в розмірі 1844,83
грн. та на користь позивача ОСОБА_6
судові витрати в розмірі 1795 грн.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 - на
користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_4, на відшкодування
матеріальної шкоди 7982,50 грн. (сім тисяч
дев'ятсот вісімдесят дві грн. п'ятдесят
коп.), судові витрати в розмірі 1844,83 грн.
(одна тисяча вісімсот сорок чотири грн.
вісімдесят три коп.).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 - на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5, на
відшкодування моральної шкоди 3000 грн.
(три тисячі грн.), судові витрати в
розмірі 1795 грн. (одна тисяча сімсот
дев'яносто п'ять грн.).

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич