АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1986/2014 Головуючий у 1 Інстанції - Єлісєєва Т.Ю.
Категорія 34 Доповідач - Колодяжна Н. Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області - про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року,яким частково задоволено позов,- посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону, відсутність доказів, які підтверджують факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Апеляційний суд вважає скаргу необґрунтованою, а рішення таким, що підлягає залишенню без змін, виходячи із слідуючого.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті вибуху побутового газу по вул. Мандриківській у м. Дніпропетровську, трагічно загинула донька позивача - ОСОБА_2. За життя їй належав автомобіль марки «Хонда Аккорд», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Після вибуху вказаний автомобіль був евакуйований працівниками ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на штрафмайданчик, який знаходиться у смт. Краснопілля.

Позивач як спадкоємець першої черги спадкування відповідно до ст. .1261 ЦК України неодноразово звертався до відповідача з проханням видати йому автомобіль, на що отримав відмову з тих причин, що вказаний автомобіль перебуває у заставі відповідно до кредитного договору № DNGHАЕ00001234 від 19.07.2007 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2

Встановлено, що у лютому 2008 року за власні кошти позивач погасив заборгованість за кредитом доньки в повному обсязі. ПАТ «Приватбанк» на адресу відповідача надіслав лист № 080200001/2-1715 від 26.02.2008 року, в якому просив зняти заборону на відчуження автомобіля.

Після цього ОСОБА_2 вдруге звернувся до ДАІ з проханням видати автомобіль, однак йому знову відмовили, посилаючись на відсутність правовстановлюючих на нього документів.

Після отримання 21.12.2011. у нотконторі Свідоцтва про право власності на спадщину на спірний автомобіль позивач знову звернувся до відповідача з тією ж вимогою, надавши усі необхідні, в тому числі, правовстановлюючі документи, але йому повідомили про видачу автомобілю гр. ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_2 на ім'я останнього.

З огляду на викладене, є доведеною та обставина, що на момент видачі автомобіля гр. ОСОБА_4 посадові особи відповідача достовірно знали, що власник автомобіля марки «Хонда Аккорд», 2005 року випуску, загинула ІНФОРМАЦІЯ_1. Це відображено у висновку службового розслідування за матеріалами розгляду заяви гр. ОСОБА_4 щодо видачі зі стоянки тимчасового зберігання автомобіля «Хонда Аккорд» від 12.11.2008 року, проведеного ДПС УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області.(а.с.109).

05.05.2011 року позивач звернувся із заявою до Прокуратури Дніпропетровської області щодо проведення перевірки з незаконної видачі автомобіля його доньки у володіння ОСОБА_4 начебто за довіреністю, яку вона видавала на вказане ім'я. В ході проведення перевірки встановлено, що згідно скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 19.01.2012 року, сформованого приватним нотаріусом Воробйовою 0.0., інформація щодо видачі вказаної довіреності відсутня.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що довіреність втрачає свою чинність в день смерті довірителя, в даному випадку- ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому співробітники відповідача не мали права на видачу автомобіля за будь-якою довіреністю, їх дії є неправомірними.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

27.04.2012 року за допомогою евакуатора позивач забрав автомобіль з Черкаської області.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Z0180612-2 від 15.06.2012 року з оцінки спірного транспортного засобу сума матеріальної шкоди становить 25 173 грн. 71 коп., втрата ринкової вартості автомобіля - 11 880 грн. 31 коп.

Виходячи з того, що позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями відповідача та пошкодженнями, які виявлені при експертному дослідженні, суд, розглядаючи питання відшкодування збитків, понесених позивачем у зв'язку з поверненням йому автомобіля, дійшов висновку, що задоволенню підлягає вимога щодо стягнення вартості деталей автомобіля: наружна ручка дверей в розмірі 868 грн. 43 коп., комплект личинок замка (з ключами) в розмірі 7 006 грн. 56 коп., вартість ремонтних робіт з встановлення оббивки дверей в розмірі 66 грн., ручки в розмірі 82 грн. 50 коп., накладки в рамі двері в розмірі 33 грн., накладки ручки в розмірі 16 грн. 50 коп., обліцовки колонки рульового управління в розмірі 16 грн. 50 коп., замка вала рульового колеса/заживання в розмірі 32 грн. 50 коп., та вартість матеріалів у вигляді 2% від замінених деталей в розмірі 157 грн. 50 коп., а всього - 8 329 грн. 55 коп., а також вартість послуг евакуатора в розмірі 3 014 грн., що підтверджується квитанцією, вартість витрат, а всього - 11 676 грн. 19 коп.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України, згідно якої- моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті,-

суд обгрунтовано задовольнив частково в сумі 1 000 грн. вимогу про стягнення моральної шкоди, враховуючи при цьому характер та ступінь моральних переживань позивача в результаті порушення його законних прав. При цьому суд вірно зазначив, що стягнення з відповідача вказаних сум слід проводити з Державного бюджету за рахунок держаних коштів, оскільки відповідач є державним органом.

Доводи апеляційної скарги, що зводяться до відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди, - не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються належними доказами та протирічать вимогам норм закону, наведених вище.

Підстав для скасування чи зміни рішення - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ: