Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4264/14 Головуючий у 1 інстанції: Токарєва Н.М.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 16 січня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності .

Позивач зазначала, що вона є власником 7/8 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач - 1/8 частин цього ж домоволодіння на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 25.02.2013 року. Право власності її та відповідача зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Відповідач ніколи не мешкала у спірному домоволодінні, тому що має інше постійне місце мешкання, її частка у спільному майні є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування будинком є неможливим внаслідок неприязних стосунків між ними та похилого віку позивача, наявності у неї хронічних захворювань.

Позивач вважає можливим сплатити на користь відповідача ринкову вартість 1/8 частки домоволодіння, які вона внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області 26 листопада 2013 року у сумі 27978 гривень. Також, вважає, що припинення права власності відповідача не спричинить останній істотної шкоди.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 просила припинити право власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні, визнати за нею право власності на будинок, а відповідачу сплатити ринкову вартість 1/8 частки домоволодіння в сумі 27978 грн.

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 16 січня 2014 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/8 частку домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літера А-1, літньої кухні літера Б, сараїв літери В, Ж, З, И, К, Л, М, Н, альтанки літера О, убиральні літера Е, гаражу літера Г, огорожі, воріт № 1,2, замощення !, яка належить їй на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 25.02.2013 року.

Визнано право власності на 1/8 частку домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літера А-1, літньої кухні літера Б, сараїв літери В, Ж, З, И, К, Л, М, Н, альтанки літера О, убиральні літера Е, гаражу літера Г, огорожі, воріт № 1,2, замощення за ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 вартість 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі 27978 (двадцять сім тисяч дев'ятсот сімдесят вісім) гривень, що внесена ОСОБА_3 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області згідно з квитанцією № 127902-1 від 26.11.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати: витрати пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 229 гривень 40 копійок та витрати, пов'язані з проведенням будівельно-технічної експертизи у розмірі 1234 гривні 80 копійок, на загальну суму 1464 гривні 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 частку судового збору в розмірі 50, 47 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 лютого 2014 року, апеляційна скарга ОСОБА_2І відхилена, рішення Калінінського районного суду м. Донецька залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року, касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, ухвала апеляційного суду Донецької області від 26 лютого 2014 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 19.11.2014 року та на 17.12.2014 року не з'явилася. До суду повернулися судові повістки, які не були отримані ОСОБА_2 з відміткою пошти про повернення в зв'язку з закінченням строку зберігання та в зв'язку з неможливістю вручення.

Відкладення розгляду справи колегією суду визнано неможливим, оскільки згідно ст. 305 ЦПК України відкладення розгляду справи передбачене для повторного повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

У даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості повідомити осіб, які беруть участь у справі про час та місце її розгляду з причин, які від суду не залежать.

Передбачений ст. 303-1 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги сплив.

Судова колегія ухвалою, постановленою на місці, вирішила розглядати справу за відсутності апелянта ОСОБА_2, яка, на думку судової колегії, зловживає своїми процесуальними обов'язками, оскільки вона подала апеляційну скаргу і повинна докласти зусиль щодо отримання інформації про час і місце розгляду її апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції вірно посилався на положення статей 356, 358, 360 ЦК України, якими визначено поняття права спільної часткової власності; підстави і умови здійснення права спільної часткової власності і утримання майна, що є у спільній часткові власності.

До правовідносин сторін суд застосував приписи статті 365 ЦК України, згідно якої Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також суд враховував приписи частини 2 статті 183 ЦК України за змістом якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Задовольнивши позов ОСОБА_3, суд виходив з того, що за висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3658/24, 4804/24 від 26.09.2013 року площа приміщень спірного будинку літера А-1 в капітальних стінах, що належать до поділу складає 46,3 кв.м. На долю співвласника 1/8 частки належить 43,6 х 1/8= 5,79 кв.м., на долю співвласника 7/8 часток належить 46,3 х 7/8=40,51 кв.м.Тому суд зробив висновок, що 1/8 частка спільного майна відповідача по відношенню до 7/8 часток домоволодіння, які належать позивачу може бути визнана незначною.

Враховуючи те, що відповідач не цікавилася належною їй власністю, не робила будь-яких дій з фактичного використання права власності, тобто володіння та користування, вселитися до будинку не намагалася, витрат на утримання будинку в придатному до використання стані не несла, що було визнано нею у судовому засіданні, з урахуванням неприязних стосунків між сторонами та незадовільного стану здоров'я позивача ОСОБА_3, яка є людиною похилого віку і серед переліку її хронічних хвороб також є вогнищевий туберкульоз правої легені у фазі ущільнення, суд вважав, що спільне володіння і користування майном сторонами неможливе, тому наявні підстави, передбачені ст. 365 ЦК України для припинення права власності ОСОБА_2 на частку в спірному домоволодінні за рішенням суду.

Суд першої інстанції врахував роз'яснення, надані у постанові № 20 Пленуму ВСУ від 20.12.1995 року «Про судову практику у справах за позвами про захист права приватної власності» - за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, що не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним та критично оцінив посилання відповідача на те, що вона має намір проживати у спірному домоволодінні, оскільки на ідеальну частку відповідача приходиться 5,79 кв.м. житлової площі, що менше мінімально допустимої, а з технічного паспорту на домоволодіння вбачається, що відповідної кімнати, яка б відповідала цій частці, у будинку немає.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що при припиненні права власності відповідача на належну їй частку у спірному домоволодінні не будуть порушенні її права, враховуючи сплату на її користь позивачкою грошової компенсації у визначеному у висновку будівельно-технічної експертизи розмірі. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3658/24, 4804/24 від 26.09.2013 року провести розподіл житлового будинку літ. А-1 з виділом у натурі 1/8 частки та 7/8 часток з влаштуванням двох квартир, задовольняючих вимоги будівельних норм не є можливим. 1/8 частка від ринкової вартості домоволодіння складає 223820/8=27978 гривень.

Вказана сума вартості 1/8 частки домоволодіння - 27978 гривень внесена позивачем на депозит Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (квитанція № 1279402-1 від 26.11.2013 року).

За таких обставин суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року, касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, ухвала апеляційного суду Донецької області від 26 лютого 2014 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасувавши ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26.02.2014 року, якою рішення суду першої інстанції було залишено без змін, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихз справ зазначала, що застосована експертом 20% знижка вартості спірного нерухомого майна не узгоджується з правилами щодо оцінки нерухомого майна відповідно до статті 365 ЦК України. Також в цій ухвалі вказано, що виходячи з положень статті 381 ЦК України питання щодо врахування вартості земельної ділянки при визначенні розміру компенсації на користь відповідача суд не вирішував (а. с. 132).

Основний довід апеляційної скарги ОСОБА_2 полягає в тому, що вона не згодна з оцінкою майна і вважає, що експерт в декілька разів занизив вартість домоволодіння (а. с. 92-93).

Такий довід апеляційної скарги не може бути підставою для скасування судового рішення, виходячи з того, що ОСОБА_2 не було заявлено клопотання про проведення повторної будівельно-технічної експертизи та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності заниження вартості спірного будинку на 20%. Це заниження має свою мотивацію, яка є в описовій частині висновку, а ОСОБА_4 не надано будь-яких доказів щодо неправильності чи упередженості дій експерта при проведенні судової будівельно-технічної експертизи № 3658/24, 4804/24 від 26.09.2013 року.

В судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області, яке відбулося 17.12.2014 року, представники позивача пояснили, що мали намір заявити клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи - на виконання вказівки Вищого Спеціалізованого Суду України в цій справі.

Проте, експерти, які працюють в Запорізькій області, відмовляються проводити повторну будівельно-технічну експертизу в зв'язку з неможливістю дослідити предмет експертизи в натурі - у м. Донецьку, оскільки із-за проведення антитерористичних дій в Донецькому регіоні їм ризиковано їхати до Донецька. В місті Донецьку представники позивача не змогли знайти експертну установу, яка б натепер працювала і могла провести повторну будівельно-технічну експертизу. Майже всі установи та заклади в м. Донецьку не працюють або евакуйовані.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що з урахуванням складної політичної та економічної обстановки, яка має місце в деяких районах Донецькій області та у самому Донецьку - в зв'язку з невиплатою пенсій, заробітної плати, порушенням постачання продуктів, води, електроенергії, бойових дій тощо, 20 % знижка вартості нерухомого майна, яка застосована при проведенні судової будівельно-технічної експертизи № 3658/24, 4804/24 від 26.09.2013 року, не впливає на дійсну вартість цього майна на теперішній час, оскільки вартість нерухомого майна в даному регіоні на ринку нерухомості значно знизилась.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а тому судова колегія вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: