АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1749/14 Справа № 205/4814/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 рік червень 05 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Гасановій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та прокурора Дніпропетровської області на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту непрацездатності і визнання права власності на обов'язкову долю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту непрацездатності і визнання права власності на обов'язкову частину спадщини, посилаючись на те, що 16 грудня 1999 року вона отримала тяжкі тілесні ушкодження і втратила повністю функцію слуху.

Згідно висновку експерта головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України № 117/11А від 13 квітня 2011 року, яка була проведена Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, позивачка була визнана непрацездатною в 2000, 2001, 2002, 2003 роках, а з 2004 року визнана безстроково (постійно) непрацездатною.

Як слідує з висновків цієї ж експертизи, за даними аудіограми № 341 від 24 жовтня 2000 року у позивачки мало місце двостороннє ураження звукосприймаючого апарату IV-V ступеня (практично глухота на обидва вуха). Згідно ст. 31 Таблиці процентів втрати загальної працездатності внаслідок різних ушкоджень…», «Інструкції про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи» 1986 року, відсоток стійкої втрати загальної працездатності при повній глухоті на одне вухо дорівнює 25 %. Якщо взяти аналогію визначення стійкої втрати загальної працездатності при зниженні зору, де відсотки втрати загальної працездатності на обидва ока сумуються, то у позивачки має місце втрата загальної працездатності в 2000 році на 50 %.

Таким чином, посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після тяжкої хвороби помер її син ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина, в якій у неї, у зв'язку з непрацездатністю є обов'язкова доля, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому просила з врахуванням наявності заповіту складеного сином на ім'я відповідачки, визнати факт її непрацездатності з 16 грудня 1999 року та визнати за нею право на обов'язкову частку після смерті сина на 2/3 частини від 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, на 2/3 частин від 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та на 2/3 частин від 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ-21099 держномер НОМЕР_1

В уточненій позовній заяві позивачка, посилаючись на те, що їй стало відомо про продаж відповідачкою на підставі отриманого у червні 2013 року свідоцтва про право власності за заповітом спірної квартири № 123 в корпусі № 4 по вул. Братів Трофимових в м. Дніпропетровську за договором купівлі-продажу від 25 червня 2013 року, свої позовні вимоги уточнила і просила визнати факт її непрацездатності з 16 грудня 1999 року та право на обов'язкову частку у спадщині після смерті сина ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ; визнати частково недійсним і скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом на автомобіль ВАЗ-21099 держномер НОМЕР_1, видане 02 липня 2003 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою м. Дніпропетровська; визнати частково недійсним і скасувати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2, видане 31 травня 2013 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою ; визнати за нею, ОСОБА_2, право власності на обов'язкову частину спадщини, яка складає 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 вартістю 2 000 гривень ; визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на обов'язкову частину спадщина, яка складає 1/3 автомобіля НОМЕР_1, стягнувши з ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 8 000 гривень та визнати за нею, ОСОБА_2, право власності на обов'язкову частину спадщини, яка складає 1/3 частину квартири № АДРЕСА_2, стягнувши з ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 114 258 гривень.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_2 про встановлення факту непрацездатності, визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом і заповітом, стягнення вартості спадкового майна - відмовлено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту непрацездатності і визнання права власності на обов'язкову частину у спадщині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на наявність висновку судово-медичної експертизи № 117/11А від 11 квітня 2011 року, проведеного на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2011 року, за яким вона визнана непрацездатною з 2000 року і що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, просила зазначене рішення суду та ухвалу суду від 24 грудня 2013 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської області, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору по суті, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокурора Дніпропетровської області підлягають відхиленню, а оскаржувані рішення та ухвала суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з матеріальним і процесуальним законом, постановив рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Доводи ОСОБА_2 про те, що за висновком експерта № 117/11А від 13.04.2011 року, проведеного на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2011 року, непрацездатною особою вона визнана ще з 2000 року, тоді коли спадщина відкрилась після смерті її сина, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки питання щодо визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи, за Законом України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» віднесено до компетенції саме медико-санітарної експертизи, за висновком якої вона вперше була визнана інвалідом лише з 04.02.2004 року зі встановленням третьої групи за загальним захворюванням, а з 18.09.2009 року їй встановлена друга група інвалідності / а.а. 23, 55, 107/.

За таких обставин не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи прокурора щодо того, що чинним законодавством не визначено чітко механізму визначення за громадянином статусу непрацездатної особи.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання позивачки на ухвалу суду першої інстанції про відмову у прийнятті її уточненої позовної заяви, оскільки як видно з тексту зазначеної позовної заяви ОСОБА_2 було змінено предмет та підстави позову, тоді колі відповідно до частини 2 статті 31 ЦПК України лише до початку розгляду судом справи по суті позивач має право, шляхом подання письмової заяви, змінити предмет або підставу позову.

Що стосується доводів позивачки про те, що судом не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Другу дніпропетровську державну нотаріальну контору, то вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це питання було вирішено судом першої інстанції під час постановки ухвали від 24 грудня 20913 року щодо відмови у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_2, в якій вона Другу дніпропетровську державну нотаріальну контору зазначала в якості співвідповідача.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокурора Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: