Провадження № 2/127/6118/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року Вінницький міський суд
Вінницької областів складі:
головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі Шведа О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бон-Вояж» про
визнання недійсною довідки-рахунку, -

В С Т А НО В И В:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бон-Вояж» про
визнання недійсною довідки-рахунку,
мотивуючи позовні вимоги тим, що він є
власником автомобіля марки «ОСОБА_4
А4», кузов № НОМЕР_1, державний номер
НОМЕР_2.

02.11.2013 року під впливом обману ним було
вчинено дії проти його волі, а саме
відповідач ОСОБА_3, змусив його
звернутися до Вінницького ВРЕР УДАІ у
Вінницькій області для зняття
транспортного засобу марки «ОСОБА_4 А4»,
кузов № НОМЕР_1, який йому належить на
праві приватної власності, який
відповідно до довідки-рахунку серії
ААВ №387972, позивач ОСОБА_1, нібито мав
продати йому за 60 000 грн., хоча намірів
купувати транспортний засіб у ОСОБА_3,
не було. Тобто фактично відповідач мав
намір отримати автомобіль і не
сплачувати позивачу за нього коштів.

Тому позивач звернувся до суду із
позовом та просив суд визнати
недійсною довідку – рахунок серії
ААВ№387972, видану Товариством з
обмеженою відповідальністю «Бон-Вояж»
від 02.11.2013 року на ім’я ОСОБА_3 на
автомобіль марки «ОСОБА_4 А4», кузов №
НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі та просили їх
задовольнити посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві. Додатково
суду пояснили, що з приводу вчинення
відповідачем ОСОБА_3, дій по
заволодінню автомобілем позивача,
обманним шляхом, останній звернувся у
правоохоронні органи та з цього
приводу було порушено кримінальне
провадження. Розписка про отримання
коштів написана 02.11.2013 року під тиском
та примусом оскільки ніяких коштів
позивач у відповідача та інших осіб не
отримував. В органи ДАІ їздив разом з
ОСОБА_3, та його батьком, які самі ходили
оформляти довідку-рахунок. Після того
як йому повідомили, що коштів за
автомобіль позивач не отримає, він сів
у свій автомобіль і поїхав, залишивши
біля ДАІ відповідача ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3, -
ОСОБА_4Ю в судовому засіданні
заперечила проти задоволення позовних
вимог, пояснила, що в діях відповідача
не було обману, оскільки позивач мав
намір продати автомобіль відповідачу
та їздив з ОСОБА_3 до Вінницького ВРЕР
УДАІ у Вінницькій області для зняття
автомобіля з реєстрації. Кошти позивач
отримав раніше про що написав 02.11.2013
року розписку, проте автомобіль
відповідачу не передав.

Представник відповідача ТОВ «Бон-Вояж»
в судове засідання повторно не
з’явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час, дату місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом встановлено, що 02.11.2013 року у
Вінницькому ВРЕР УДАІ у Вінницькій
області було знято з реєстрації
транспортний засіб марки «ОСОБА_4 А4»,
кузов №WAUZZZ8DSA088275, який належав позивачу
на праві приватної власності та
відповідно до довідки-рахунку серії
ААВ №387972 проданий відповідачу ОСОБА_3
(а.с. 13-19).

Сторонами визнані ті обставини, що
відповідач ОСОБА_3, та інші особи в ніч з
01.11.2013 року на 02.11.2013 року перебували в
офісі позивача та вимагали від нього
повернення грошових коштів, отримання
яких від відповідача ОСОБА_3, та інших
осіб позивач заперечував. Після чого
позивачем, була написана розписка про
те, що останній позичив у вказаних осіб
грошові кошти, яку, як пояснив позивач,
був вимушений написати під тиском,
оскільки відповідач ОСОБА_3 та інші
особи не випускали його з офісу і
утримували його там усю ніч.

Відповідачем ОСОБА_3, було
запропоновано позивачу укладення
договору купівлі-продажу автомобіля з
метою часткового повернення коштів
нібито позичених позивачу.

Сторони не заперечують ті обставини, що
після оформлення оспорюваної
довідки-рахунку, відповідач ОСОБА_3,
повідомив позивачу, який очікував біля
автомобіля, що коштів за автомобіль
позивач не отримає, після чого позивач
сів у свій автомобіль та поїхав,
залишивши відповідача ОСОБА_3, та його
батька біля Вінницького ВРЕР УДАІ у
Вінницькій області.

З довідки Управління ДАІ УМВС України у
Вінницькій області від 25.09.2014 року
вбачається, що автомобіль марки
«ОСОБА_4 А4», кузов № НОМЕР_1, державний
номер НОМЕР_2 на території України на
обліку не перебуває і не був
зареєстрований за іншою особою (а.с. 31).

Крім того, сторони не заперечують також
і ту обставину, що відповідач ОСОБА_3, з
часу оформлення довідки-рахунку та
зняття автомобіля з реєстрації в
органах ДАІ не звертався до позивача з
вимогою передати йому автомобіль, який
на даний час продовжує перебувати у
володінні позивача.

Факт того, що у відповідача не було
намірів купувати транспортний засіб у
позивача також підтверджується тим, що
саме позивачем в судовому засіданні
надано суду оригінал довідки-рахунку
серії ААВ№ 38797 та свідоцтва про
реєстрацію вказаного транспортного
засобу.

Позивач 05.11.2013 року звернувся із заявою
до правоохоронних органів про вчинення
відносно нього кримінального
правопорушення та про написання ним
під психологічним тиском та погрозами
розправи розписки про отримання від
відповідача ОСОБА_5 та інших осіб,
зокрема ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
грошових коштів на загальну суму 900000
грн. (а.с. 13-14).

При цьому, суд критично ставиться до
твердження представника відповідача
ОСОБА_5 про закриття кримінального
провадження за заявою позивача з
посиланням на копію постанови від
21.06.2014 року (а.с. 77-78), оскільки суду не
було надано належним чином посвідченої
копії вказаної постанови за підписом
уповноваженої посадової особи з
прикладенням мокрої печатки
Вінницького міського відділу УМВС
України у Вінницькій області та
зазначенням дати набрання законної
сили вказаною постановою. Крім того,
такі посилання спростовуються
відповіддю Вінницького міського
відділу УМВС України у Вінницькій
області, яка датована 26.09.2014 року
№1/П-2006, з якої вбачається що
кримінальне провадження продовжує
розслідуватись слідчим відділом
Вінницького міського відділу УМВС
України у Вінницькій області (73-74).

Суд не приймає до уваги копії витягів з
кримінальних проваджень порушених за
зверненнями ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 (а.с. 75, 76, 79, 80), наданих суду
представником відповідача ОСОБА_5 в
якості доказів на підтвердження
заперечення позовних вимог, оскільки
ними не спростовуються обставини
викладені позивачем у позовній заяві в
обгрунтування вимог про визнання
оспорюваної довідки-рахунку недійсною,
а навпаки - підтверджуються.

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйований на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998
року за №1388, договір купівлі-продажу
автомобіля підлягає державної
реєстрації в МРЕВ і є вчиненим лише з
моменту його державної реєстрації.

Договори купівлі-продажу автомобілів
не належать до угод, що підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Пунктом 8 Правил державної реєстрації
та обліку автомобілів, автобусів, а
також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, передбачено, що
документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою:
довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери
придбання. Державна реєстрація
транспортних засобів проводиться за
умови сплати їх власниками
передбачених законодавством податків
і зборів (обов'язкових платежів), а
також внесення в установленому порядку
платежів за проведення огляду
транспортних засобів, державну
реєстрацію (перереєстрацію), зняття з
обліку, відшкодування вартості бланків
реєстраційних документів та номерних
знаків.

Статтею 627 ЦК України визначено принцип
свободи договору, зокрема, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору. Недотримання умови свободи
договору тягне за собою його
недійсність.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
нормам ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, моральним
засадам суспільства; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання у момент
вчинення правочину стороною або
сторонами вимог встановлених
частинами третьою (вільність
волевиявлення учасників правочину та
відповідність його їх внутрішній волі),
п'ятою (реальність настання правових
наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК
України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України,
у разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК
України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним;
істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 ЦК України),
такий правочин визнається судом
недійсним; обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкоджати вченню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Нормою ст. 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 637 ЦК
України, тлумачення умов договору
здійснюється відповідно до вимог ст. 213
ЦК України, Нормою ч. 4 ст. 213 ЦК України
встановлено, що якщо немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, подальша поведінка сторін
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 28.04.78 року «Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними» роз’яснено, що при
вирішенні позовів про визнання угоди
недійсною суди повинні мати на увазі,
що такі вимоги можуть бути задоволені
при доведеності фактів обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою
стороною або збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх
безпосереднього зв’язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.

Таким чином, судом встановлено, що під
впливом обману позивачем було вчинено
дії проти своєї волі, а саме відповідач
ОСОБА_3В, обманним шляхом змусив його
звернутися до Вінницького ВРЕР УДАІ у
Вінницькій області для зняття
транспортного засобу марки «ОСОБА_4
А4», кузов № НОМЕР_1, який належить
позивачу на праві приватної власності
та відповідно до довідки-рахунку серії
ААВ№ 387972, нібито продати його
відповідачу ОСОБА_3, за 60 000 грн., хоча
намірів купувати транспортний засіб у
відповідача насправді не було,
оскільки він мав намір отримати
автомобіль і не сплачувати за нього
кошти.

Тому, суд вважає, що вчинення даного
правочину є фіктивним, так як
відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Суд вважає, що відповідачами порушено
вимоги ч. 5 ст. 203 ЦК України, так як з
боку відповідача ОСОБА_3, правочин не
був спрямований на реальне настання
тих правових наслідків, що обумовлені
ним - сплату продавцю коштів за
транспортний засіб.

Працівниками ТОВ «Бон-Вояж» було
видано довідку-рахунок, але при цьому
дійсні наміри сторін щодо настання
правових наслідків вказаного
правочину не перевірялись, а тому,
згідно з вимогами ст. 215 ЦК України
правочин купівлі-продажу автомобіля
засвідчений довідкою-рахунком ОСОБА_1
ААВ№ 387972, виданою ТОВ «Бон-Вояж» від
02.11.2013 року на ім’я ОСОБА_3 на
автомобіль марки «ОСОБА_4 А4», кузов
№WAUZZZ8DSA088275, державний номер НОМЕР_2 є
недійсним і у суду є всі законні
підстави визнати оспорювану
довідку-рахунок недійсною.

На підставі ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні. Тому витрати на правову
допомогу підлягають частковому
відшкодуванню у розмірі 768,00 грн.,
оскільки журналами судового засідання
підтверджується участь у судових
засіданнях адвоката ОСОБА_2, протягом 1
години 30 хвилин. Розрахунок витат щодо
надання правової допомоги позивачу
поза судовими засіданнями суду не було
надано.

При подачі позову до суду позивачем
було сплачено судовий збір в розмірі
844,10 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
сума сплаченого судового збору на
загальну суму в розмірі 243,60 грн.,
підлягає стягненню в рівних частках з
відповідачів на користь позивача, а
також підлягає поверненню позивачу
надлишково сплачений судовий збір в
розмірі 600,50 грн.

На підставі викладеного та керуючись,
ст. ст. 15, 16, 203, 207, 208, 215, 216, 235, 236, 319, 637, 655
ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст.ст. 10, 11, 60, 88,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бон-Вояж»
про визнання недійсною довідки-рахунку
– задовольнити частково.

Визнати недійсною довідку – рахунок
серії ААВ№387972, видану Товариством з
обмеженою відповідальністю «Бон-Вояж»
від 02.11.2013 року на ім’я ОСОБА_3 на
автомобіль марки «ОСОБА_4 А4», кузов №
НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бон-Вояж» на користь
ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму в
розмірі 243, 60 грн. (двісті сорок три
гривні 60 коп.) та витрати на правову
допомогу на загальну суму в розмірі
768,00 грн., (сімсот шістдесят вісім
гривень 00 коп.)

Повернути ОСОБА_1 надлишково сплачений
судовий збір в розмірі 600,50 грн.,
(шістсот гривень 50 коп.).

В іншій частині позовних вимог –
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: