АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9606/14 Справа № 190/1428/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Легкошерст Ю. В. Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про розірвання договору оренди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, вважає скаргу необґрунтованою, а рішення законним, таким, що повинне бути залишено без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 14,6400 га, що розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області.

02 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в письмовій формі укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 29.12.2011 року, згідно якого ОСОБА_2 передала підприємцю ОСОБА_3 в строкове платне користування земельну ділянку строком на 10 років.

ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату у грошовій формі у розмірі 4 757,15 грн. за рік, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки землі, або за домовленостю сторін сільськогосподарською продукцією.

ОСОБА_2 стверджувала, що орендну плату за 2011-2013 роки вона не отримувала, а тому просила про розірвання договору та стягнення на її користь невиплаченої суми 21 473,29грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1-ї інстанції обгрунтовано виходив із вимог ст. ст. 526, 610, 611 ЦК України, ст. 13, 15, 24, 25, 32 Закону України від 2 жовтня 2003 року "Про оренду землі" та враховував слідуюче.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом. 12 укладеного між сторонами договору оренди передбачено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, а загальновідомою обставиною є виплата коштів через відповідні відомості.

Зазначені вимоги договору та закону ОСОБА_3 не виконувались, оскільки таких доказів на підтвердження факту виплати орендної плати грішми або продукцією за спірний період - не надано.

Посилання ОСОБА_3 на те, що, відносини між нею та ОСОБА_2 будувалися на засадах добропорядності та на підставі родинних зв*язків, а також на пояснення свідків про отримання позивачкою орендної плати, райсуд обгрунтовано не взяв до уваги, оскільки це суперечить умовам договору та закону, якими встановлений інший порядок виплати орендної плати.

За таких обставин, райсуд дійшов вірного висновку, що факт систематичного неналежного виконання відповідачкою умов договору знайшов підтвердження, а тому вимоги позивачки щодо розірвання договору оренди є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки заборгованості по орендній платі в розмірі 21 437,29 грн., суд правильно визначив, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 43 Договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Пунктом 11 вказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься з 01 вересня по 31 грудня кожного року.

Даний договір пройшов державну реєстрацію та набрав чинності лише 29.12.2011,а за твердженням відповідачки, яке не спростоване позивачкою, - земля нею до 2012року не оброблялась, у зв'язку з чим вимоги позивачки в частині стягнення орендної плати за 2011 рік суд обгрунтовано вважав такими, що не підлягають задоволенню.

Між тим, відповідно до п. 13 Договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємно згодою сторін.

Тобто, умовами зазначеного договору передбачено обчислення орендної плати за землю з урахуванням саме індексу інфляції, з тієї нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка зазначена у договорі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не зверталась до відповідача з проханням внести зміни в умови договору щодо розміру орендної плати у бік її збільшення, ніяких змін з приводу застосування коефіцієнта індексації нормативно-грошової оцінки при обчисленні орендної плати в договір не вносилось, а тому посилання ОСОБА_2. на те, що відповідачкою невірно обраховується розмір орендної плати,- суд визнав безпідставним, у зв'язку з чим вимоги позивачки в частині стягнення заборгованості по орендній платі задовольнив частково, а саме в розмірі 9514,30 грн. (4 757,15 грн. за 2012 рік +4 757,15 грн. за 2013 рік = 9514,30 грн.)

Доводи апеляційної скарги про доведеність показаннями свідків факту виплати орендної плати сільгосппродукцією не заслуговують на увагу із зазначених вище підстав. Посилання на невідповідність позовної заяви ст.119 ЦПК, несплату у повному обсязі судового збору, не є тими обставинами, які б вливали на суть прийнятого рішення та давали підстави для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

Н.М. Лисична