Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5040/14 Головуючий у 1-й інстанції: Бакуменко А.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності на майно, усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_7, яка мешкала у АДРЕСА_1, та була власником цієї квартири.

Згідно заповіту спадкодавця ОСОБА_7 у Першій державній нотаріальній конторі м. Краматорська було відкрито спадкову справу та їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.05.2010 року № 392752, де зазначено, що вона є спадкоємцем 1/3 частини вищевказаної квартири. Право власності на отримане спадкова майно було зареєстровано КП «БТІ» м. Краматорська.

Співвласником вищевказаної квартири є брат ОСОБА_6 - ОСОБА_5, якому належить 2/3 частки спірної квартири.

29.06.2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

08 вересня 2011 року Краматорським міським судом Донецької області було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/3 частину спірної квартири.

Вказане рішення було скасовано апеляційним судом Донецької області 17 травня 2012 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено.

Після отримання рішення апеляційного суду ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_5 07 жовтня 2011 року продав квартиру ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_6 просила суд:

1. визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що укладений 07.10.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3;

2. скасувати реєстрацію права власності на спірну квартиру, що здійснена за вказаним договором;

3. стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу від 07.10.2011 року квартири АДРЕСА_1, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, недійсним в частині продажу 1/3 частини вказаної квартири. Виключено з єдиного державного реєстру прав власності право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 33).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 01 березня 2013 року заява ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення була задоволена, заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2012 року скасовано і справа була призначена до розгляду в загальному порядку (т. 1, а.с. 114).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2013 року позовна заява ОСОБА_6 була залишена без розгляду з підстав, передбачених ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України (т. 1, а.с. 179).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 листопада 2013 року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2013 року скасовано, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1, а.с. 215-216).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається з копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 218).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17 грудня 2013 року провадження у справі за вищевказаним позовом ОСОБА_6 було закрито у зв'язку зі смертю позивача (т. 1, а.с. 221).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2014 року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 17 грудня 2013 року скасовано, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1, а.с. 242-243).

У зв'язку зі смертю ОСОБА_6 до участі у справі судом було залучено правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_4

25 квітня 2014 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначала, що вона є дочкою ОСОБА_6, 12.04.2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, вона є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила суд:

1. витребувати з чужого незаконного володіння 1/3 частину квартири АДРЕСА_1;

2. визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 07.10.2011 року;

3. скасувати реєстрацію права власності за вказаним договором купівлі-продажу від 07.10.2011 року квартири АДРЕСА_1;

4. усунути їй перешкоди у користуванні майном, а саме, 1/3 часиною квартири АДРЕСА_1;

5. стягнути з відповідачів на її користь судові витрати (т. 2, а.с. 10, 12-13).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що укладений 07.10.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні майном, а саме, 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 53,65 грн. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду від 18 серпня 2014 року, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у надісланих апеляційному суду письмових заявах просять розглядати справу за їх відсутності. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину по заповітом, що видане 12.05.2010р., ОСОБА_6 на праві приватної власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 - 2/3 частини вказаної квартири (т. 1, а.с. 4, 5).

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 38 860 грн. (т. 1, а.с. 6).

Як вбачається з відповіді в.о. начальника Центру поштового зв'язку № 7 Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 13/1-64 від 21.05.2013р. на запит суду відправлені поштові перекази у жовтні місяці 2011 року на ім'я ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4, відправник ОСОБА_5 АДРЕСА_5, одержувачем отримані.

1. поштовий переказ № 0611 сума 4857,50 отриманий 24.11.2011г.;

2. поштовий переказ № 0612 сума 4857,50 отриманий 24.11.2011г.;

3. поштовий переказ № 0613 сума 4857,50 отриманий 24.11.2011г.;

4. поштовий переказ № 0614 сума 4857,50 отриманий 24.11.2011г.;

5. поштовий переказ № 0615 сума 4857,50 отриманий 22.11.2011г.;

6. поштовий переказ № 0616 сума 4857,50 отриманий 24.11.2011г.;

7. поштовий переказ № 0617 сума 4857,50 отриманий 24.11.2011г.;

8. поштовий переказ № 0618 сума 4857,50 отриманий 22.11.2011г. (т. 1, а.с. 153).

З копії договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2011р. видно, що ОСОБА_5, за якого на підставі довіреності, посвідченої 28.09.2011р. приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_10, діє ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_3 купила спірну квартиру, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року та свідоцтва про право на спадщину, що видане 07.05.2010р. (т. 1, а.с. 65-66).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2012 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності було відмовлено (т. 1, а.с. 8-9).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що: волевиявлення ОСОБА_6 на здійснення договору купівлі-продажу належної їй 1/3 частини спірної квартири було відсутнє, отже, договір купівлі-продажу від 07.10.2011 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в частині продажу 1/3 частини квартири є недійсним; ОСОБА_3 суду пояснила, що вона не знала про наявність ще будь-яких спадкоємців на спірну квартиру, однак зазначила, що їй надавалось заочне рішення суду про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/3 частину квартири, тому мала усвідомлювати той факт, що дане рішення може бути оскаржене відповідачем, крім того, за рішенням суду з ОСОБА_5 була стягнута на користь ОСОБА_6 певна сума, ОСОБА_3 не впевнилась, що дана сума була отримана ОСОБА_6; встановлено, що ОСОБА_5 дійсно направив грошові кошти ОСОБА_6, однак ці кошти остання не отримувала, а забрав їх сам ОСОБА_5 Отже, суд вважав, що ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, ОСОБА_4 необхідно усунути перешкоди в користуванні її власністю - 1/3 часткою спірної квартири.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим, частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 7 листопада 2012 року при розгляді справи № 6-107цс12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вищенаведені норми рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні названих вимог.

Проте, позовні вимоги ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, заочне рішення суду від 08 вересня 2011 року, на підставі якого за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/3 частину спірної квартири, в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанова Верховного Суду України № 6-146цс13 від 16 квітня 2014 року).

За встановлених обставин є підстави вважати ОСОБА_3 добросовісним набувачем майна за відплатним договором, також, слід вважати, що 1/3 частина спірної квартири вибула з володіння ОСОБА_6 поза її волею і позивач вправі витребовувати її від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Проте, що стосується вимог ОСОБА_4 про витребування з чужого незаконного володіння 1/3 частини спірної квартири та усунення їй перешкод у користуванні майном, а саме, 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 10, 12-13), то з цього приводу колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_6, поданої до суду 06.08.2012 року, то нею на вирішення суду ставились 3 питання: 1) визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири; 2) скасування реєстрації права власності на квартиру; 3) стягнення судових витрат (т. 1, а.с. 2-3).

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2014 року правонаступник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій на вирішення суду поставила вже 5 питань: 1) витребування з чужого незаконного володіння 1/3 частини квартири; 2) визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири; 3) скасування реєстрації права власності за договором купівлі-продажу; 4) усунення перешкоди у користуванні 1/3 частиною квартири; 5) стягнення судових витрат.

З цього приводу колегія суддів встановила наступне.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Позивач має право до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет позову (ч. 2 ст. 31 ЦПК). Зміна предмета позову може означати заміну однієї матеріально-правової вимоги позивача до відповідача або доповнення позивачем первісних вимог новими. Таке право позивача забезпечує швидкість і оперативність розгляду справи. Однак зміна предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті та в межах спірних правовідносин. У випадку, коли нова вимога позивача виходить за межі спірних правовідносин, позивач зобов'язаний пред'явити новий позов.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

У поданій у квітні 2014 року в порядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_4 на вирішення суду додатково поставила вимоги про витребування з чужого незаконного володіння 1/3 частини квартири та усунення перешкод у користуванні 1/3 частиною квартири.

Проте, апеляційним судом встановлено, що ці вимоги на вирішення суду в позовній заяві ОСОБА_6 не ставила (т. 1, а.с. 2-3).

Вищевказані вимоги ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні власністю змінюють предмет позову, тому прийняті судом після початку розгляду справи з порушенням вимог ст. 31 ЦПК України. За таких обставин, суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги в частині витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні власністю, у зв'язку з чим, оскаржуване рішення в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в їх задоволенні.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню зі скасуванням рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з одночасним ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову необхідно відмовити.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанцій у розмірі 121,80 грн.

Рішення суду оскаржено лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: