Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання прибудови та господарської будівлі об'єктом самочинного будівництва та зобов'язання вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення частки майна в натурі, захист права власності, зобов'язання вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення компенсації за зменшення частки у праві власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просила визнати прибудову до частини житлового будинку та господарську будівлю, що були зведені на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 об'єктом самочинного будівництва, зобов'язати ОСОБА_2 знести наведені об'єкти самочинного будівництва та відновити (відремонтувати) пошкоджену несучу стіну будинку між верандою літ І (площею 11,90 кв. м) та кімнатою 1-2 (площею 10,4 кв. м та облаштувати засоби відведення (зливу) води та снігу з покрівлі кімнати 1-2 шляхом проведення необхідних заходів згідно будівельно-технічної експертизи. Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач без дозволу позивача, як іншого співвласника будинку, здійснює прибудову веранди за відсутності визначених законом документів, що дають право виконувати будівельні роботи, та з істотними порушеннями будівельних норм і правил, що спричинило пошкодження несучої стіни та покрівлі належної їй частини будинку.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому, уточнивши заявлені вимоги, просила провести реальний розподіл належного сторонам на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та виділити кожному із співвласників: їй, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 належну частку в натурі за 1 варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-407 від 28 лютого 2014 року, а також зобов'язати ОСОБА_6 усунути порушення її права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі належної їй частини будинку відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-407 від 28 лютого 2014 року.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь розмір компенсації за зменшення його частки у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 34264 грн., вказуючи, що його право спільної часткової власності на домоволодіння може бути припиненим за рішенням суду.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2014 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено та виділено їй в натурі 3/10 частини в існуючій площі забудови, а саме: коридор 2-2 площею 5,0 кв. м, кімнату 2-3 площею 7,7 кв. м, кухню 2-4 площею 12,4 кв. м, коридор 2-5 площею 2,8 кв. м, кладову 2-6 площею 1,7 кв. м, кімнату 2-7 площею 8,6 кв. м на загальну суму 157700 грн. Виділено в натурі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 4/15 частин існуючій площі забудови, а саме: кімнату 2-1 площею 15,9 кв. м, кімнату 3-2 площею 16,4 кв. м, кімнату 3-3 площею18,4 кв. м на загальну суму 209303 грн. Виділено в натурі ОСОБА_6 1/3 частин існуючій площі забудови, а саме: кімнату 1-2 площею 10,4 кв. м, кімнату 1-3 площею 12,5 кв. м, кімнату 1-4 площею 12,4 кв. м, кухню 1-5 площею 11,3 кв. м, санвузол 1-6 площею 5,5 кв. м, тамбур 1-7 площею 4,8 кв. м на загальну суму 234898 грн. Зобов'язано ОСОБА_6 усунути порушення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі належної ОСОБА_6 частини будинку, вирішено питання судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено і стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсацію за зменшення частки у праві власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в розмірі 34264 грн., вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею вимоги та відмовити в задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно провів реальний розподіл будинку, до складу якого входять об'єкти самочинного будівництва та не звернув увагу на те, що за рахунок знесення відповідачем веранди, на місці якої будується спірний об'єкт самочинного будівництва, відповідачі зменшили площу будинку, тим самим штучно збільшивши її частку в садибі та завищивши розмір відповідної компенсації іншим співвласникам.

Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що наявність прибудови та господарської споруди на ділянці ОСОБА_2 не порушує прав власника ОСОБА_6 і вона особисто має утримувати належне їй майно, зокрема, ремонтувати несучу стіну належної їй частини будинку, не відповідають обставинам справи та суперечать вимогам чинного законодавства. Вказує, що суд не дав оцінку тій обставині, що веранда та господарська будівля являються об'єктами самочинного будівництва. Посилається, що знесенням веранди та ганку, на місці яких без відповідного дозволу будується нова, ОСОБА_2 пошкодила кришу належної апелянту частини будинку і перетворила внутрішню спільну несучу стіну на зовнішню, внаслідок чого остання піддається негативному впливу атмосферних явищ. ОСОБА_6 зазначає також, що судом не надано оцінці тій обставині, що господарська будівля, яка є самочинною, збудована з порушенням правил протипожежної безпеки, що підтверджується матеріалами справи.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині задоволення зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно частини 3 цієї ж статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що остання не надала доказів на підтвердження того, що наявність прибудови до належної їй частини будинку та господарської споруди порушує її право власності. Оскільки на власника покладений тягар утримання майна, суд вказав, що саме ОСОБА_6 зобов'язана здійснити відновлення несучої стіни належної їй частини будинку та облаштувати засоби відведення (зливу) води та снігу в покрівлі. Задовольняючи зустрічні позови, суд першої інстанції послався на те, що власник має право на виділ своєї частки у спільному майні, провівши його на підставі експертного висновку. В рішенні зазначено також, що слід задовольнити зустрічний позов ОСОБА_5 та в рахунок компенсації за зменшення його частки в майні після проведених взаємозаліків стягнути з ОСОБА_6 на його користь 43264 грн.

З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 є власником (ідеально) 1/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0415 га за цією ж адресою (а.с. 10-11, 5-6).

ОСОБА_2 є власником (ідеально) 3/10 частин житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 324 кв. м та 278 кв. м( а.с. 44-45) за цією ж адресою.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належать відповідно (ідеально) 4/15 та 1/10 частини спірного житлового будинку. У власності вказані особи землі не мають (а.с. 23, 46).

Згідно з експлікацією до плану, що є складовою технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 9), до приміщень, які належать ОСОБА_4, віднесені веранда площею 11,9 кв. м та тамбур площею 2,8 кв. м, які на даний час знесені, та на місці яких збудований фундамент спірної прибудови.

Новозаводською районною у м. Чернігові радою та Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області підтверджено, що виконання будівельних робіт по будівництву прибудови до частини житлового будинку та господарчої будівлі проводяться без відповідних дозвільних документів (а.с. 13-14), що в судовому засідання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували.

Статтею 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

За вимогами ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до положень ст. 30 Земельного кодексу УРСР ( в ред. 1992 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Наведені положення кореспондуються з нормами ст. 377 Цивільного кодексу України, за якими до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів вважає правильним зроблений судом першої інстанції висновок про необхідність відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_6 про визнання прибудови та господарської будівлі об'єктом самочинного будівництва та зобов'язання вчинити дії, оскільки стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що спірні об'єкти самочинного будівництва збудовані з істотним порушенням будівельних норм і правил, їх перебудова є неможливою, або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення. Відповідних клопотань з цього приводу суду не заявлено.

Сам по собі факт здійснення особою будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, не може бути підставою для знесення споруди, оскільки законодавець вимагає для задоволенні таких вимог наявності трьох ознак в сукупності: факту самочинного будівництва з істотним порушенням будівельних норм і правил, неможливість їх перебудови або відмову особи, яка здійснює таке будівництво, від проведення такої перебудови.

Крім цього, ОСОБА_6 не надала суду належних доказів на підтвердження того, що самочинне будівництво здійснила саме ОСОБА_2, оскільки веранда площею 11,9 кв. м та тамбур площею 2,8 кв. м, які на даний час знесені, та на місці яких збудований фундамент спірної прибудови, згідно технічного паспорту на будинок належать ОСОБА_4, тобто віднесені до належних їй ідеально 4/15 частин будинку. В запереченнях на первісний позов (а.с. 22) ОСОБА_2 зазначає, що не має відношення до земельної ділянки апелянта, не межує з нею та не здійснює жодних будівельних робіт. Ці заперечення ОСОБА_2 позивачем за первісним позовом жодним чином не спростовані.

Матеріалами справи не доведено також будівництво саме ОСОБА_2 спірного сараю, на знесенні якого наполягає ОСОБА_6 При цьому матеріали справи не містять доказів того, що спірний сарай збудований з істотним порушенням будівельних норм і правил, оскільки з відповіді управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області вбачається лише, що будівництвом такої споруди порушено вимоги додатку 3.1 до ДБН 360-92** «Планування та забудова міських і сільських поселень». Наявні у справі матеріали перевірок інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області зафіксували будівництво господарської будівлі без відповідних дозвільних документів, а приписом цієї установи визначена необхідність призупинення робіт до отримання дозвільних документів. Клопотання щодо проведення відповідної експертизи на підтвердження доводів первісного позову щодо невідповідності місця розташування господарської будівлі вимогам протипожежної безпеки ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді позивачем за первісним позовом не заявлялось.

Правильним також, на думку апеляційного суду, є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про зобов'язання ОСОБА_2 здійснити утеплення та укріплення стіни приміщення 1-2, що межувала з знесеною верандою, оскільки експертним висновком (а.с. 97-118) визначено, що такий капітальний ремонт можливий тільки після розроблення проектної документації організаціями, які мають ліцензію на виконання даних робіт, тобто вимоги про зобов'язання вчинити певні дії, на даний час є передчасними, оскільки не конкретизують обсяг та перелік таких робіт. Крім цього, як вже вказувалось вище, апелянтом не доведено, що це утеплення або укріплення має здійснювати саме ОСОБА_2, яка за даними технічного паспорту на домоволодіння не межує з ОСОБА_6 приміщеннями взагалі.

Разом з тим, задовольняючи зустрічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_5, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

В ході судового розгляду сторонами не заперечувалось, що співвласниками земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 являються лише ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а інші два співвласники будинку земельних ділянок у власності або користуванні не мають. Таким чином, приватизація ОСОБА_2 в 1998-1999 роках земельних ділянок відбулась з порушенням прав іншого співвласника будинку ОСОБА_5, який з 1986 року був володільцем 1/10 частини цієї садиби (а.с. 46). З таким же порушенням норм ст. 30 Земельного кодексу УРСР відбулось відчуження ОСОБА_2 ОСОБА_4 в 2001 році 4/15 частин будинку без відповідної частини земельної ділянки.

Наявність державних актів на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_2, що не оспорені і на час розгляду справи є чинними, унеможливлює проведення реального розподілу будинку, оскільки право власності особи на землю є непорушним, але за вимогами чинного цивільного законодавства до співвласників будинку при його реальному розподілі має перейти і відповідне право власності або користування частиною земельної ділянки відповідно до частки у будинку. Провівши реальний розподіл будинку без визначення порядку землекористування, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність землі, в тому числі і для обслуговування своєї частини будинку, у двох його співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_4, чим суттєво обмежив їх права землекористувачів.

Крім цього, заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що експертний висновок, яким проведений поділ будинку, здійснений за наявними в натурі приміщеннями без урахування даних технічного паспорту на спірну садибу, яким до користування ОСОБА_4, віднесені веранда площею 11,9 кв. м та тамбур площею 2,8 кв. м, що на даний час знесені, штучно зменшив загальну площу будинку, і відповідно частку у домоволодінні ОСОБА_4, та збільшив частку ОСОБА_6

Оскільки з наведених вище підстав є неможливим на даний час реальний розподіл будинку між співвласниками, не підлягає також задоволенню заявлений ОСОБА_5 позов про стягнення компенсації за зменшення частки у домоволодінні.

З підстав невизначеності землекористування у домоволодінні по АДРЕСА_1 не може бути також, на думку апеляційного суду, задоволена вимога ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_6 усунути порушення її права власності на земельну ділянку шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі належної апелянту частини будинку. Так, хоча юридично, як вказувалось вище, ОСОБА_2 являється власником двох земельних ділянок, але фактично, як зазначала вона сама в запереченнях на позов (а.с. 22), з ОСОБА_6 вона ні землею, ні будівлями не межує, прилеглою до частини будинку ОСОБА_6 є земельна ділянка, яку використовує ОСОБА_4 Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, доводи зустрічного позову про порушення з боку ОСОБА_6 прав ОСОБА_2, як землекористувача, також належними доказами не підтверджені, а отже висновок про необхідінсть задоволення цієї частини заявлених нею вимог суперечить матеріалам справи.

Тому апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення Новозаводського районного суду від 02 липня 2014 року в частині задоволення вимог зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а також в частині розподілених судом першої інстанції судових витрат, постановивши рішення про відмову в цій частині заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014 року скасувати в частині задоволення вимог зустрічних позовів ОСОБА_2 і ОСОБА_5 та розподілу судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення частки майна в натурі, захист права власності, зобов'язання вчинити дії та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення компенсації за зменшення частки у праві власності на житловий будинок - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 324,8 грн. з кожного за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: