АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 31
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого Колодяжної Н.Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 Імран-огли до ТОВ «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_3, треті особи- ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційних скаргах відповідачі просять скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2014р., яким частково задоволено позовні вимоги, -посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального закону, неприйняття до уваги доводів про невинуватість ОСОБА_3 у ДТП.

Апеляційний суд, розглянувши скарги, вважає рішення таким, що підлягає зміні з відмовою у частині стягнення судових витрат з наступних підстав.

Судом вірно встановлені обставини справи щодо часу, місця, учасників дорожньо-транспортної пригоди, а саме: ОСОБА_2., що керував на підставі довіреності автомобілем ВАЗ-21099, ОСОБА_6,що керувала за довіреністю автомобілем ІЖ-2126, ОСОБА_3, що керував взятим за кредитні кошти в ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобілем ОСОБА_8.

Постановою суду від 8.08.2013. по адміністративній справі відносно ОСОБА_3 останній був визнаний винуватим у ДТП. Однак апеляційною інстанцією 11.09.2013. провадження по цій справі було закрито в зв*язку з неможливістю дати належну оцінку обставинам справи через ненадходження первинних матеріалів. Зазначені мотиви суду не відносяться до реабілітуючих ОСОБА_3 обставин, оскільки по суті адміністративного спору рішення не приймалось, правовідносини, що зараз розглядаються, виникли із спричинення шкоди, а в такому випадку суд оцінює усі наявні докази по справі. Постанова апеляційного суду є лише одним із таких доказів, поскільки, з огляду на правила ст.61 ЦПК та роз*яснення, що містяться у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі», - преюдиційного значення вона не набула, не є результатом вирішення спору по суті, а винесена з процесуальних підстав.

З врахування наведеного, міськрайонний суд обгрунтовано вважав за необхідне вирішувати питання щодо винної у ДТП особи.

Висновок суду про вину ОСОБА_3 ґрунтується на наданих суду доказах:

Постановою про закриття кримінального провадження від 12.07.2013. встановлено, що 10.04.2013. зі сторони вул..Степового Фронту в напрямку вул..Ватутіна в м.Павлоград рухався автомобіль ІЖ...Водій ОСОБА_6зупинилась, щоб дати дорогу авто ВАЗ, що рухався у зустрічному напрямку. Коли авто ІЖ знаходився у нерухомому стані (1 хвилину) трапилось зіткнення у задню частину автомобілем ОСОБА_8, після чого ІЖ став некерований та зіткнувся з авто ВАЗ.

Згідно висновку автотранспортної експертизи від 6 червня 2013р. в діях водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не вбачається будь-яких невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв*язку з настанням події… Водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.12.3 ПДР і це порушення знаходиться у причинному зв*язку з наслідками ДТП.

Судом були досліджені матеріали кримінального провадження за фактом ДТП, допитані свідки, що знаходились у якості пасажирів автомобілів ІЖ та ВАЗ, та які підтвердили факт зупинки автомобілю ІЖ, який після зупинки та від удару раптово виїхав на смугу руху автомобіля ВАЗ і зіткнувся з ним.

Таким чином, суд вірно вважав наявність підстав для відповідальності ОСОБА_3 за заподіяну шкоду на підставі вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК.

В той же час, встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника авто ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Кредо» згідно Полісу від 01.10.2012, за яким ліміт відповідальності за шкоду майну складає суму 50 000грн., франшиза-500грн. Матеріальна шкода компанією не виплачувалась за відсутності звернення до неї. Однак спір перенесений на вирішення суду, а тому у відповідності до вимог положень ЗУ «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1194 ЦК та з врахуванням висновку експертного автотоваровідчого дослідження щодо вартості заподіяної ОСОБА_2 шкоди -13 277.16грн., - суд обгрунтовано прийняв рішення про стягнення із страхової компанії суми 12 77716грн. (за мінусом 500грн.франшизи), витрат на експертизу-600грн. та витрати по справі 229.40грн. і, в той же час, стягнув - з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_2 - 500грн. франшизи та 500грн. моральної шкоди, що відповідає характеру та тяжкості понесених потерпілим моральних переживань в результаті ДТП.

Помилковим є стягнення з ОСОБА_3 суми витрат- 229.40грн., оскільки вона у відповідності до вимог Закону вже стягнута із страхової компанії. В цій частині рішення підлягає зміні з виключенням даної суми.

Посилання у скарзі на невинуватість ОСОБА_3 у ДТП, невідповідність висновків суду дійності,- спростовуються матеріалами справи, і, в той же час, ОСОБА_3 висновки суду у встановленому законом порядку не оспорені. В апеляційній інстанції клопотання про призначення відповідної експертизи не заявлене. На твердження у скарзі щодо постанови апеляційного суду про закриття провадження у адмінсправі - відповіді надані вище.

Не можуть бути підставою для скасування рішення доводи страхової компанії про його незаконність в зв*язку з недотриманням порядку звернення до Страховика після ДТП, оскільки у випадку, коли спір знаходиться на вирішенні суду, головними питаннями є наявність договору про страхування відповідальності (у даному випадку є Поліс), його умов, правовідносин, що склались, та обов*язку Страховика за договором та Законом нести таку відповідальність. Усі ці питання були з*ясовані судом та їм дана оцінка.

Твердження у скарзі неналежного позивача спростовується Довіреністю, згідно якої - особа, яка і не є власником, але володіє майном на підставі, передбаченій договором, - така особа вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Рішення по суті відповідає вимогам ст.ст.213-214 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.4ч.1 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - частково задовольнити.

Апеляційну скаргу ТОВ «Страхова компанія «Кредо» - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_3 судових витрат в сумі 229,40 грн. та виключити із рішення вказівку про стягнення цієї суми з ОСОБА_3.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку у 20-денний строк.

С У Д Д І