Номер провадження: 22-ц/785/3213/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2014 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Троїцької Л.Л., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 і Приватного підприємства "Альстар" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Альстар" про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу, стягнення вартості зерна, переданого на схоронність, збитків та упущеної вигоди, та за зустрічною позовною заявою Приватного підприємства "Альстар" до ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Онікс" про визнання недійсним договору про заміну кредитора у зобовязанні, -

встановила;

20.08.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнював в судовому засіданні, та в остаточній його редакції (т.с.2 а.с.2-7) просив стягнути з ПП Альстар на його користь:

1). вартість 65320 кг насіння соняшника, яка становить 323334 грн., грошову інфляцію за період прострочення платежу у розмірі 107725 грн. 66 коп., 3% річних від своєчасно не повернутих грошей у розмірі 37290 грн. 64 коп., майнові збитки у розмірі 259017 грн. 60 коп., упущену вигоду - 853108 грн., банківський депозит в розмірі 709502 грн. 70 коп.;

2). вартість 215390 кг зерна 4 класу на суму 473858 грн., грошову інфляцію за період прострочення платежу у розмірі 78672 грн. 60 коп., майнові збитки у розмірі 5000 грн., упущену вигоду у розмірі 414000 грн., банківський депозит - 475759 грн. 30 коп.;

3). моральну шкоду в розмірі 15000 грн. та судові витрати, посилаючись на наступні обставини;

В листопаді 2007 року він за усним договором з комерційним директором ПП Альстар ОСОБА_4 продав цьому підприємству 65320 кг насіння соняшника, яке знаходилося на зберіганні у Гончарова, і було вивезене найнятим ним транспортом до покупця. Проте, в порушення умов договору купівлі-продажу до теперішнього часу ПП Альстар не розрахувалося з ним за придбаний товар.

Крім того, ПП Альстар не передало йому на підставі договору відступлення права вимоги від 14.10.2009 року, укладеного з ТОВ Агрофірма Онікс, 215390 кг пшениці 4 класу, яка належала на праві власності ТОВ Агрофірма Онікс, і знаходилося на зберіганні ПП Альстар, вартість якої на теперішній час становить 258468 грн..

Позивач також вказує, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору та незаконною відмовою в поверненні йому зерна, він вимушений був отримати в банку кредит та сплачувати відсотки за кредитом, що завдало йому майнової шкоди. Ним також були укладені договори купівлі-продажу зерна пшениці, від яких він міг отримати відповідний прибуток (упущена вигода), але не отримав його в результаті відмови ПП Альстар видати йому зерно, яке знаходилося у нього на зберіганні.

16.04.2013 року ПП Альстар звернулося із зустрічним позовом (а.с.69-71, т.с.2), в якому просило визнати недійсним договір відступлення набуття права вимоги, укладений 14.10.2009 року між ТОВ Агрофірма Онікс та ОСОБА_2 вказуючи, що цей договір суперечить вимогам закону, оскільки між ПП Альстар та ТОВ Агрофірма Онікс виникли зустрічні зобовязання один до одного, згідно договору збереження зерна пшениці. І тому заміна сторони у цих зобовязаннях повинна проводитися зі згоди ПП Альстар. Але ПП Альстар такої згоди не давало, тому укладений договір є недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 і задоволенні позовних вимог ПП Альстар відмовлено у повному обсязі. Суд визнав, що заявлені ОСОБА_5 вимоги про укладення договору купівлі-продажу насіння соняшника і договору зберігання зерна пшениці не доведені у встановленому законом порядку. Суд визнав, що заявлені ПП Альстар вимоги не ґрунтуються на законі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду змінити у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, оскільки вони доведені позивачем у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ПП Альстар просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог апелянта скасувати, у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі вказуючи, що між ПП Альстар та "Агрофірма "Онікс" виникли зобовязання за договором зберігання. Оскільки договір зберігання двосторонній, то між сторонами виникають як права так і зобовязання. Обовязком поклажодавця за договором зберігання є обовязок сплатити зберігачу плату за зберігання майна, а обовязком зберігача - є збереження майна, та повернення його поклажодавцю. Тому, у разі укладання договору відступлення-набуття права вимоги між позивачем та "Агрофірма "Онікс", такий договір може бути вчинений лише за згодою апелянта. Але апелянт такої згоди не давав, тому укладений догові не відповідає закону і мав бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Альстар" не підлягає задоволенню у повному обсязі, за наступних підстав;

За правилами п.1,4ч.1ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ним вимоги не доведені у встановленому законом порядку.

Відмовляючи ПП "Альстар" в задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вони не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про:

- стягнення з відповідача вартості 65320 кг насіння соняшника, яка становить 323334 грн., грошової інфляції за період прострочення платежу у розмірі 107725 грн. 66 коп., 3% річних від своєчасно не повернутих грошей у розмірі 37290 грн. 64 коп., майнових збитків у розмірі 259017 грн. 60 коп., упущеної вигоди у розмірі 853108 грн., банківського депозиту в розмірі 709502 грн. 70 коп.;

- стягнення грошової інфляції за період прострочення платежу (в частині вартості зерна пшениці, переданої на зберігання ПП "Альстар") у розмірі 78672 грн. 60 коп., майнових збитків у розмірі 5000 грн., упущеної вигоди у розмірі 414000 грн., банківського депозиту у розмірі 475759 грн. 30 коп.;

- стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн., так як вони відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вартості 215390 кг зерна 4 класу, переданого йому на зберігання ТОВ "Агрофірма "Онікс", так як судом неповно встановлені обставини в цій частині, що мають значення для справи, та порушені норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ПП Альстар про визнання недійсним договору відступлення набуття права вимоги, укладеного 14.10.2009 року між ТОВ Агрофірма Онікс та ОСОБА_2, так як вони відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч.3ст.10, ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, статтею 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

В силу статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 посилається на те, що в листопаді 2007 року між ним та ПП Альстар був укладений договір купівлі продажу 65320 кг насіння соняшнику загальною вартістю 195960 грн.. Позивач належним чином виконав умови договору, та в період часу з 16 по 27 листопада 2007 року поставив покупцю насіння соняшнику, але до теперішнього часу продавець на заплатив його вартість.

Представник ПП Альстар не визнав факт укладання договору купівлі-продажу насіння соняшника, та не визнав факт отримання його в натурі.

Оскільки ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження укладання та виконання договору купівлі-продажу насіння соняшнику, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позову в цій частині, оскільки вони не доведені ним у встановленому законом порядку.

Згідно ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обовязок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється субєктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Пунктом 15 частини 1 статті 1 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні визначено, що зерновим складом є юридична особа, що має на праві власності зерносховище та сертифікат на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки.

Колегією суддів встановлено, що 29.10.2007 року ТОВ Агрофірма Онікс передало на зберігання ПП Альстар через представника цього підприємства ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності (т.с.2 а.с.139) 215390 кг зерна пшениці мякої 4 класу, що підтверджується накладною №2-10/07 від 29.10.2007 року. Зерно було передане на зберігання без встановлення плати за його зберігання.

Представник ПП Альстар підтвердив укладання договору зберігання зерна з ТОВ Агрофірма Онікс, але не визнав безоплатність цього договору, посилаючись на те, що поклажодавець зобовязаний сплатити кошти за зберігання зерна.

На час укладання договору зберігання зерна пшениці, ПП Альстар не мало сертифіката на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, з огляду на те, що воно не було зерновим складом у розумінні Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні. Тому приписи цього Закону на договірні правовідносини, які виникли між ПП Альстар і ТОВ Агрофірма Онікс не розповсюджуються.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з договору зберігання.

П.1ч.1ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом або договором ч.1ст.516 ЦК України.

14.10.2009 року між ТОВ Агрофірма Онікс та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення-набуття права вимоги за вказаним вище договором зберігання, відповідно до якого ТОВ Агрофірма Онікс відступило, а ОСОБА_2 набув право вимоги на повернення зерна, яке знаходилося на зберіганні в ПП Альстар.

Колегія суддів визнає, що укладений між ТОВ Агрофірма Онікс і ОСОБА_2 договір відступлення-набуття права вимоги відповідає вимогам закону, оскільки при зміні кредитора у вказаному вище зобовязані, відповідно до вказаних вище норм матеріального права, згода боржника для укладення такого договору непотрібна. Тому відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПП Альстар про визнання недійсним договору відступлення-набуття права вимоги суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вони не ґрунтуються на законі.

Приписами ст.526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договорів або актів цивільного законодавства.

В листопаді та грудні 2007 року ТОВ Агрофірма Онікс вимагало у ПП Альстар повернути зерно, яке було передане на зберігання, але зберігач відмовився його повертати. В січні 2008 року представник ТОВ Агрофірма Онікс встановив, що зерно, яке передане на зберігання ПП Альстар - відсутнє (т.с.2а.с.79).

Відповідно до вимог ст.951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1). у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості;

2). У разі пошкодження речі у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

ОСОБА_2, як кредитор у договорі зберігання зерна, звернувся до суду з позовом про стягнення його вартості, та просив визначити цю вартість станом на квітень місяць 2014 року, посилаючись на біржові цина на зерно пшениці 4 класу, відповідно до яких 1 тонна такого зерна на вказаний період часу коштує 2340 грн.. Оскільки термін зберігання зерна (два роки), переданого на збереження ПП Альстар закінчився, позивач просив стягнути саме грошові кошти.

Колегія суддів встановивши вказані вище обставини, що мають значення для справи, та на підставі вказаних вище норм матеріального права вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування заданих збитків порушенням договору зберігання зерна підлягають задоволенню у повному обсязі. Відшкодуванню підлягає грошова сума у розмірі 504012 грн. 60 коп., яка становить вартість зерна пшениці мякої 4 класу станом на квітень 2014 року, виходячи з біржових цін на таке зерно (215,39т. х 2340 грн. = 504012 грн. 60 коп.).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції вказаних вище обставин, які мають значення для розгляду справи не встановив, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення цієї частин позовних вимог.

Колегія суддів визнає, що в іншій частині позову суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позову, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі. Нормами права, якими врегульовані договірні правовідносини за договором зберігання, не передбачене право сторони у договорі вимагати відшкодувати моральну шкоду та упущену вигоду, яку мав би позивач у разі належного виконання ПП Альстар умов договору.

Доводи апеляційної скарги ПП Альстар не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду в частині визнання недійсним договору відступлення-набуття права вимоги, оскільки згідно ч.1ст.516 ЦК України заміна кредитора у цьому зобовязанні здійснюється без згоди боржника.

Колегія суддів не приймає до уваги інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в частині скасування рішення суду про відому в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2, оскільки вимоги про стягнення вартості насіння соняшника не доведені у встановленому законом порядку, а інші заявлені вимоги, в яких відмовлено судом у задоволенні позову не ґрунтуються на законі.

Керуючись ст.304, п.2ч.1ст.307, п.1,4ч.1ст.309 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Альстар" відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення вартості зерна, переданого на зберігання Приватного підприємства "Альстар" скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення:

Стягнути з Приватного підприємства "Альстар" на користь ОСОБА_2 504012 гривен 60 коп.

В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7