Номер провадження: 22-ц/785/5139/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О.

ОСОБА_2,

при секретарі: ГорновійА.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

22 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 09.06.2008 року померла його мати ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з: 3/4 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: Одеська область м.Білгород - Дністровський пров.Зелений, 9, та 3/4 частин земельної ділянки площею 0, 0900 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: пров.Зелений, 9 в м.Білгород - Дністровському Одеської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №677417, виданого Білгород - Дністровською міською радою Одеської області від 09 червня 2008 року.

ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом, своєчасно звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак йому в цьому було відмовлено, оскільки спадкодавець не встиг оформити права власності в МБТІ, тому він і вимушений звернутися з позовом до суду.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2014 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право забудовника на 3/4 частини недобудованого будинку, відсоток готовності якого становить 97%, що знаходиться за адресою: пров.Зелений, 9 в м.Білгород - Дністровському Одеської області з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ними надано не було. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_3 представляє його довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.11.2010 року померла мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 (а.с. 16).

Порядок прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом або за законом встановлений книгою шостою ЦК України (Спадкове право).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з: 3/4 частин незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю 97%, який знаходиться за адресою: пров.Зелений, 9 в м. Білгород Дністровському Одеської області та земельної ділянки площею 0,0900 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за тією ж адресою на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №677417, виданого Білгород Дністровською міською радою Одеської області від 09 червня 2008 року (а.с. 13), частки якої не визначені.

Відповідно до заповіту, посвідченого 12 березня 1987 року державним нотаріусом Білгород Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_6, ОСОБА_5 заповіла усе належне їй на день смерті майно, де б воно не було та з чого воно не складалося ОСОБА_3 (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

31 березня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Білгород Дністровської нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 54), а тому згідно ст.ст.1268 та 1269 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ст. 34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами.

Відповідно до п.11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ " Про нотаріат " видається нотаріусом.

Однак, як вбачається із листа №1884/02-14 від 23.11.2012 року державним нотаріусом Білгород Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0, 0900 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: пров.Зелений, 9 в м.Білгород Дністровському Одеської області, у звязку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку не вказана частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку померлої ОСОБА_5 та у даному листі розяснено позивачу його право для звернення до суду для встановлення частки у праві спільній сумісній власності на земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_5 або визнання права власності на вищевказане спадкове майно на своє імя (а.с. 63).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 32 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову вказуються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та адреса державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); мотиви, з яких відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на цивільне процесуальне законодавство. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, лист від 23.11.2012 року № 1884/02-14 Білгород Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області не є мотивованою відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, а таким чином у суду не було підстав для часткового задоволення позову з мотивів відмови нотаріуса.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи співвласником домоволодіння та спірної земельної ділянки є ОСОБА_8, якого не було залучено до участі у справі та не було зясовано його думку відносно заявлених позовних вимог щодо предмету спору.

Також місцевий суд частково задовольнив позов, визнавши за ОСОБА_3 право забудовника на 3/4 частини спірного будинку, однак такі вимоги позивачем не заявлялись, отже, суд першої інстанції ухвалив рішення вийшовши за межі позовних вимог.

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, без визначення належного кола спадкоємців та правильного встановлення кола відповідачів по справі.

З урахуванням викладеного, на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково, заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області про фактичне прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_9

ОСОБА_2