Єдиний унікальний номер 725/3746/14-ц
Номер провадження 6/725/79/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2014 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці подання старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_1 про примусове проникнення у житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ

04.07.2014 року до Першотравневого районного суду м. Чернівці надійшло подання старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_1 про примусове проникнення у житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.07.2014 року було проведено повторний автоматичний розподіл даного подання та останнє було передано для розгляду судді Першотравневого районного суду м. Чернівці Федіній А.В.

Згідно положень ст.376 ЦПК України подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи розглядається негайно без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Незважаючи на те, що державний виконавець, який звернувся до суду з даним поданням, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду подання та вимогами ч. 2 ст. 376 ЦПК України передбачено участь державного виконавця під час розгляду подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, останній в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали подання, вважає, що останнє задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, державний виконавець обґрунтовуючи свої вимоги про примусове проникнення у житлову квартиру АДРЕСА_2, посилається на те, що в провадженні Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1385/12 про виселення ОСОБА_2 з квартири №3, яка знаходиться в м. Чернівці по вул. Руській, 255А, яка являється предметом іпотеки.

Боржнику було запропоновано строк для добровільного виконання рішення суду та вручено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, проте рішення суду ОСОБА_2 добровільно виконане про що державним виконавцем було складено відповідний акт.

04.03.2014 року було здійснено повторний виїзд за вказаною у виконавчому листі адресою та встановлено, що боржник добровільно не надає доступ до житлової квартири №3 в будинку №255 А по вул. Руській в м.Чернівці.

Вважає, що подальше примусове виконання виконавчого листа №2-1385/12 неможливе без примусового проникнення до квартири №3 в будинку №255 А по вул. Руській в м.Чернівці, у звязку з чим, посилаючись на норми права, зокрема ст. 376 ЦПК України, ст.ст. 5,11 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся з даним клопотанням та просив надати дозвіл державному виконавця та особам, які будуть залучені до проведення виконавчих дій примусово проникнути (ввійти) у житлову квартиру №3 в будинку №255 А по вул. Руській в м. Чернівці.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обовязок доказування у цивільному процесі покладається на сторін.

Так, судом встановлено, що 27.02.2014 року Першотравневим районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист №2-1385/12, згідно якого рішенням суду було виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3, що являється предметом іпотеки, зобовязано СГІРФО Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 з вище вказаної адреси, стягнути з боржника судові витрати по справі.

Постановою державного виконавця від 14.04.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вище вказаного виконавчого листа.

Як вбачається з актів державного виконавця від 28.01.2014 року та від 04.03.2014 року боржник добровільно рішення суду не виконує та не надає доступу до спірної квартири.

Відповідно до п. 15 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі виконання рішень має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Так, матеріали поданого державним виконавцем подання не містять жодних відомостей щодо власника квартири АДРЕСА_2, адже наявність виконавчого листа про виселення боржника з спірного житлового приміщення не являється належним доказом того, що квартира дійсно належить боржнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Проте в матеріалах подання відсутні належні та допустимі докази щодо власника квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 311 ЦК України, житло фізичної особи є недоторканним.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ейрі проти Ірландії», держава виконує свої зобовязання дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод , якщо утримається від дій, що порушують ці права, а також гарантуватиме їх забезпечення.

Так, примусове проникнення до житла є одним з крайніх заходів, пов'язаних з примусовим виконанням рішень судів, недоторканість житла є Конституційною гарантією, а доводи державного виконавця, якими він обґрунтовує необхідність примусового проникнення до житла боржника не підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного подання з метою не допущення порушення права власника квартири АДРЕСА_3, а також враховуючи відсутність відомостей щодо власника вказаного нерухомого майна.

Окрім того, як вбачається з положень ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», остання передбачає заходи примусового виконання рішень, які державний виконавець має право вживати під час примусового виконання рішення суду, а також ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено права державного виконавця, якими він користується під час вчинення виконавчих дій, проте матеріали подання не містять належних доказів, які б вказували, що невжиття інших передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду унеможливлює виконання вище вказаного виконавчого листа, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не являється першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду.

Також, матеріали клопотання не містять доказів того, що боржник станом на момент звернення до суду з поданням ухиляється від виконання рішення суду, адже останній акт державного виконавця про те, що боржник не надає доступу державному виконавцю до спірної квартири, датований 04.03.2014 року, тоді як з даним поданням державний виконавець звернувся 04.07.2014 року.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України, ст. 376 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_1 про примусове проникнення в квартиру АДРЕСА_3 в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1385/12, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна