АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3971/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/952/14 Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.

При секретарі : Нестеренко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 6 лютого 2014 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, третя особа ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 6 лютого 2014 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 10249 грн. 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно договору купівлі-продажу від 7 липня 2003 року ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 88.6 кв.м., що складає 1/50 частину жилого будинку по АДРЕСА_1.

Вказаний багатоквартирний будинок підключений до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

З червня 2010 року належне відповідачу нежитлове приміщення перебуває в оренді суб'єкту підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_4, з якою власник ОСОБА_3 заключив договір оренди магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», за умовами якого комунальні платежі, за виключенням електроенергії, повинен сплачувати орендодавець.

Додатковою угодою від 3 січня 2011 року до договору оренди №6 сторони погодили обов'язок орендаря здійснювати комунальні платежі, в тому числі і за послуги з теплопостачання. ом встановлено, що орендар зобов'язується своєчасно здійснювати комунальні платежі (в тому числі електро-, тепло- водопостачання та водовідведення), згідно лічильників та договорів укладених між орендарем та комунальними установами.

В подальшому, на підставі вказаної додаткової угоди орендар ОСОБА_4 уклала з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №3018 від 1 грудня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги в межах строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлове приміщення, власником якого є відповідач, знаходиться в багатоквартирному будинку, який підключений до центральної системи теплопостачання, а відтак відповідачем споживались такі послуги , проте ніякої оплати за їх споживання він не вносив, не виявив бажання урегулювати відносини з постачальною організацією шляхом укладання відповідного договору. Внаслідок неотримання теплопостачальною організацією оплати за надання своїх послуг за період з березня 2009 року по березень 2012 року, останній задані збитки, які підлягають стягненню з власника нерухомого майна. Свої висновки суд обґрунтував положеннями ст. 526 ЦК України та вимогами Правил надання послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

З вказаним висновком не може погодитись колегія суддів з наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви, предметом спору є відшкодування постачальній організації збитків, завданих не сплатою споживачем послуг з теплової енергії. Правовим обґрунтуванням заявлених вимог позивач визначив положення ч.ч. 2,3 ст.22 ЦК України та ст. 1166 ЦК України.

Згідно ч.ч. 2,3 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, тобто урегульовує деліктні правовідносини.

При цьому, законодавчо закріплено, що для настання деліктної відповідальності повинні мати місце складові правопорушення, а саме - наявність самої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та його вина.

В даному випадку позивачем в якості шкоди визначено не отриманий дохід у вигляді несплаченої споживачем ОСОБА_3 оплати за послуги з теплопостачання. Одночасно позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача, яка б сприяла настанню такої шкоди. Саме по собі посилання позивача на те, що ОСОБА_3 ухилився від пропозиції укласти договір на відпуск теплової енергії - не свідчить про протиправність його поведінки з огляду на положення ст.ст.6, 627 ЦК України щодо дії свободи договору. Враховуючи відсутність такої складової правопорушення як протиправна поведінка заподіювача шкоди, відсутнім в даному випадку буде і причинний зв'язок між шкодою та такою поведінкою, а відтак - і сама вина відповідача.

Беручи до уваги, що для настання деліктної відповідальності повинні бути наявними всі визначені вище складові правопорушення, а в даному випадку відсутні такі складові як протиправна поведінка заподіювача шкоди та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та його вина, покладати на споживача послуг обов'язок по відшкодуванню майнової шкоди правової підстави не має.

Між тим, з обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги, вбачається, що між сторонами існують інші правовідносини, які мають характер зобов'язальних та виникли в сфері надання послуг з теплопостачання, а відтак спірні правовідносини повинні вирішуватись за правилами глави 48 ЦК України «Виконання зобов'язань».

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та вирішив спір з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.4, 316, 317 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 6 лютого 2014 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення збитків.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.