Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

ОСОБА_2П,

за участю секретаря Феленко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» Філіал «Інфоксводоканал» про зобовязання виконати умови договору та утриматися від здійснення певних дій,

встановила:

16 травня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.01.2013 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» Філіал «Інфоксводоканал» (далі ТОВ «ІНФОКС») був укладений Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 6717/3.

В порушення суттєвих умов Договору, відповідач, зловживаючи своїм монопольним становищем на ринку водопостачання питної води та водовідведення, навязує позивачеві надання послуг, не передбачених законодавством України та Договором, а також намагається покласти на позивача здійснення заходів, що пов'язані з очищенням води та каналізаційних вод, які відповідно до законодавства України відносяться до компетенції та прямих обовязків відповідача як виробника послуг з водопостачання та водовідведення.

Представник відповідача ТОВ «ІНФОКС» ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що спірний договір, укладений 24.01.2013 року між сторонами, на даний час є чинним та обов'язковим для виконання. Договором № 6717/3 передбачено надання відповідачем послуг по водовідведенню ливневих та ненормативно-очищених стоків по об'єкту позивача, який в свою чергу зобов'язаний їх своєчасно сплачувати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 12).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення, та ухвалення нового про задоволення його позовний вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до Договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 6717/3, який був укладений між сторонами 24.01.2013 року (далі Договір № 6717/3), сторони зобов'язались керуватись діючими нормативними актами, зокрема Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжиткомгоспом України від 27.06.2008 р. № 190 (далі - Правила № 190), Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. № 632 (далі - Правила № 632), а також іншими нормативними актами, прийнятими в установленому законом порядку.

Оскільки на час розгляду справи в суді, сторони не змінювали умов вищевказаного Договору, то кожен із них зобовязаний їх виконувати, у звязку з чим підстав для задоволення позовних вимог матеріали справи не містять.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, сторонами не заперечується та обставина, що між ними 24.01.2013 року був укладений Договір № 6717/3, копія якого мається в матеріалах справи (а.с.14-16).

У відповідності до п. 1.1 Договору № 6717/3 виробник надає послуги з централізованого водопостачання (подача холодної питної води на об'єкти Споживача), а також з централізованого водовідведення (приймання стічних вод холодного та гарячого водопостачання, зливових, ненормативно-очищених стічних вод та стічних вод від артезіанських свердловин і шахтних колодязів, що скидаються Споживачем в систему комунальної каналізації), відповідно до дислокації об'єктів (додаток №1).

Зазначене свідчить про те, що сторони передбачили надання відповідачем ТОВ «ІНФОКС» послуг по водовідведенню ливневих та ненормативно-очищених стоків по об'єктам позивача ОСОБА_3, який в свою чергу відповідно до п. 2.4.15 Договору № 6717/3 зобов'язаний їх своєчасно сплачувати.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору №6717/3 Виробник зобов'язується подавати споживачеві холодну питну воду цілодобово або за графіком, затвердженим місцевими органами державної влади, і приймати стоки відповідно до стану мереж і споруд водопроводу та каналізації.

Таким чином спростовуються твердження позивача ОСОБА_3 щодо відсутності встановлених кількісних та якісних показників приймання стічних вод та певного режиму скиду стічних вод.

Пунктом 2.4.2 Договору № 6717/3 передбачено, що споживач зобов'язався проводити скид стоків, якість яких не перевищує гранично допустиму концентрацію (ГДК), яка встановлена Правилами № 632.

Крім того, відповідно до п. 2.4.7 Договору № 6717/3, позивач зобов'язався відшкодовувати матеріальний збиток, нанесений комунальним системам каналізації, споруд, устаткування і пристроїв, а також водним об'єктам, викликаний скиданням ненормативно-очищених стічних вод у міську каналізацію.

Таким чином, Договором № 6717/3 передбачено дотримання позивачем ОСОБА_3 усіх вимог чинного законодавства, зокрема Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, які затверджені Наказом Держбуду України від 19.02.2002 р. № 37.

Нарахування оплати за послуги водовідведення ливневих стоків визначається розрахунковим шляхом, в залежності від об'єму скинутих позивачем ливневих стоків, згідно з п. 4.10 Правил № 190 та ДСТУ 3013-95, що також передбачено п.3.7 Договору № 6717/3, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України має виконуватись сторонами належним чином.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 щодо відсутності встановлених кількісних та якісних показників приймання стічних вод та певного режиму скиду стічних вод, то відповідно до п. 2.2.1 Договору № 6717/3 Виробник зобов'язався подавати споживачеві холодну питну воду цілодобово або за графіком, затвердженим місцевими органами державної влади, і приймати стоки відповідно до стану мереж і споруд водопроводу та каналізації.

В свою чергу, згідно п. 2.4.2 Договору № 6717/3 споживач зобов'язався проводити скид стоків, якість яких не перевищує гранично допустиму концентрацію (ГДК), яка встановлена Правилами № 632. Відповідно до п. 2.4.7 Договору № 6717/3 позивач зобов'язався відшкодовувати матеріальний збиток, нанесений комунальним системам каналізації, споруд, устаткування і пристроїв, а також водним об'єктам, викликаний скиданням ненормативно-очищених стічних вод у міську каналізацію.

Тобто, Договором № 6717/3 передбачені всі вимоги чинного законодавства, у тому числі Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, які затверджені Наказом Держбуду України від 19.02.2002 р. № 37.

При цьому колегія суддів враховує, що у відповідності до Додатку № 1 до Договору № 6717/3 обєктами щодо яких здійснюється водопостачання та водовідведення, є нежитлові приміщення, а саме: База відпочинку по вул. Миколаївська дорога № 168 В (Б), Човнова станція по вул. Миколаївська дорога № 168 Г та Кафе по пров. Векслера № 2 (а.с.59).

Зазначені обставини свідчать про те, що водопостачання та водовідведення відповідачем ТОВ «ІНФОКС» здійснюється не на житлові обєкти для особистого користування ОСОБА_3, а на нежитлові обєкти - для комерційного використання.

Разом з тим, вищевикладеним не спростовуються висновки суду про те, що в даному випадку виник спір між юридичною та фізичною особою, у звязку з чим має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Так представник ТОВ «ІНФОКС», заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що позивач ОСОБА_3 є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності тобто є фізичною особою-підприємцем, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а не цивільного.

Однак, ці посилання є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, Договір № 6717/3 був укладений між ТОВ «ІНФОКС» та ОСОБА_3 як з фізичною особою. При цьому у вказаному Договорі відсутні будь-які посилання на те, що ОСОБА_3 при його укладенні діє як фізична особа-підприємець.

Крім того, до суду з позовом ОСОБА_3 звернувся також як фізична особа, а не підприємець і ставить питання про захист своїх особистих прав як фізичної особи, а не підприємця.

З цих підстав суд правомірно і обґрунтовано розглянув справу в порядку цивільного а не господарського судочинства.

Наявність в матеріалах справи Свідоцтва про державну реєстрацію ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця (а.с.58) також не свідчить про те, що спір має розглядатись в порядку господарського судочинства, оскільки як було зазначено вище, Договір № 6717/3 був укладений з ОСОБА_3 як із фізичною особою.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що обєкти, до яких згідно до додатку № 1 до Договору № 6717/3, надаються послуги з водопостачання та водовідведення, використовуються в підприємницьких цілях саме позивачем ОСОБА_3, а не іншими особами, яким ОСОБА_3 передав ці обєкти в оренду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2