Справа № 456/997/13 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/3440/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2014 року у справі за позовом Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач КП «Стрийтеплоенерго» звернулося в суд із позовом та уточнивши позовні вимоги просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, 11658,19 грн. заборгованості за надані послуги по теплопостачанню. Покликаючись на те, що відповідачі проживають в АДРЕСА_1, користуються послугами теплопостачання, однак не проводять оплату за такі послуги, у зв'язку з чим, станом на 01.05.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 11658,19 грн., яку відповідачі в добровільному порядку не погашають, тому позивач змушений звернутися до суду.

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» в користь держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржило КП «Стрийтеплоенерго». Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що підприємство не має жодних законних підстав вважати квартиру відповідачів відключеною від мереж центрального опалення, оскільки відключення будинку вцілому можливе лише за згодою усіх мешканців будинку. Споживач, що самовільно від'єднався від центрального опалення порушує ст. 20 п. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою споживач зобов'язаний дотримуватись правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Зазначає, що акт від 11.11.2009 року, який суд взяв до уваги, КП «Мрія» склало в односторонньому порядку і його слід вважати недійсним та таким, що суперечить наказу Мінбуду України №4 від 22.11.2005 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити збільшені позовні вимоги КП «Стрийтеплоенерго».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальними засадами цивільного законодавства серед іншого є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6. ч. 1. ст. 3 ЦК України).

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки - установлено статтею 11 ЦК України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Спеціальним законом, який регулює суспільні відносини, що є предметом судового спору є Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Окрім того, відповідно до абз. 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними загальними нормами ЦК України та спеціальними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням наведеного, ДКП "Стрийтеплоенерго", звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за теплопостачання та мотивуючи позов тим, що надає останньому за місцем його проживання послуги з теплопостачання, зобов'язано було довести, що позивач надав відповідачу послуги із теплопостачання, а отримані послуги відповідач не оплатив.

Проте, позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів надання позивачем послуг із теплопостачання у розмірі та у строки, наведені в позові.

Суду представлені докази, й ці докази підтверджуються представником позивача та відповідачем, що відповідач був відімкнутий від системи центрального теплопостачання позивача. Так, у матеріалах справи міститься копія Акту від 11 листопада 2009 року (а.с. 14), складеного КП «Мрія» про відсутність радіаторів системи центрального опалення у кімнаті 21, 22 у гуртожитку по АДРЕСА_1

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до КП «Стрийтеплоенерго» з заявою про стягнення з неї плати за теплопостачання, оскільки у її помешканні ліквідовано батареї і система опалення не працює (а.с. 120).

Проте, позивач стверджує, що оскільки відповідачем не було дотримано вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, від 22 листопада 2005 р. N 4 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року N 169, то у відповідача існує обов'язок сплатити заборгованість.

Вказана правова позиція позивача є хибною та суперечить положенням наведених вище статей 3, 11, 14, 509 Цивільного кодексу України та статей 1, 3, 4, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 19 Закону України "Про теплопостачання".

Порушення, допущені відповідачем при відключенні від мереж централізованого опалення можуть бути підставою для позову про припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків тощо, та не можуть бути підставою для стягнення вартості послуг із теплопостачання за відсутності доказів надання таких послуг.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у задоволенні позову належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та на висновки суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За наведених вище обставин, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська