Справа № 463/337/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/6992/14 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: представника позивача Муравйова О.О.,

відповідача ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах

неповнолітнього ОСОБА_4, та її представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" та ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу громадянства і реєстрації Личаківського району м. Львова, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про виселення без надання іншого житла,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу громадянства і реєстрації Личаківського району м. Львова, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про виселення без надання іншого житла, в якому просило:

- виселити без надання іншого житла ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1;

- позбавити ОСОБА_3, ОСОБА_4 права користування квартирою АДРЕСА_1;

- усунути перешкоди у користуванні та розпоряджанні Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації за вищевказаною адресою ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.09.2007р. між Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк", як правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Універсал Банк", та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 11-1/676к-07, а в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором - договір іпотеки, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1. У зв'язку із недотриманням позичальником умов кредитного договору позивач у встановленому законом порядку звернув стягнення на передану в іпотеку квартиру та придбав її через процедуру прилюдних торгів. 21.12.2012р. Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1. в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Зазначає, що право відповідачів на користування вказаною квартирою припинилось одночасно із припиненням їхнього права власності на квартиру, а реєстрація відповідачів у квартирі проведена після втрати права власності та без дозволу позивача на таку реєстрацію. Крім цього вказує, що позивачем неодноразово надсилалась письмова вимога до відповідачів про добровільне виселення, проте така залишилась невиконаною. Посилаючись на те, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймача та членів їх сімей, просило задовольнити його позов.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року позов задоволено частково та виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 в задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржили позивач Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та відповідач - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному розмірі.

Відповідачка ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові вимоги адресовані їй, щодо примусового виселення. Крім цього зазначає, що іншого житла ні вона, ні її син - ОСОБА_4 не мають, спірна квартира є їхнім єдиним місцем проживання, тому виселення їх із займаного приміщення призведе до порушення їхніх прав. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ПАТ "Універсал Банк" підлягає задоволенню: рішення підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов частково та відмовляючи у виселенні з квартири ОСОБА_4, суд виходив з того, що це призведе до порушення його прав як дитини.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду маж бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2007 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №11-1/676к-07, в забезпечення виконання якого між сторонами був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки була 4-х кімнатна кв.АДРЕСА_1, що належала іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позивачем було звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартира була реалізована з прилюдних торгів та придбана ПАТ "Універсал Банк".

На підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 27.09.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6. банку видано 28.09.2012 року свідоцтво про право власності на квартиру (а.с. 14). 21.12.2012 року ПАТ "Універсал Банк" зареєстрував право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 15 - витяг з реєстру про державну реєстрацію прав).

Документи, що підтверджують право власності ПАТ "Універсал Банк" на квартиру АДРЕСА_1, є чинними.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності ОСОБА_3 на квартиру припинилось у зв'язку із зверненням стягнення на цю квартиру за зобов'язаннями ОСОБА_3

У зв'язку з припиненням права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, припинилось її право на користування вказаною квартирою, як і право користування її сина ОСОБА_4, оскільки вони не є членами сім'ї нового власника - позивача у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент укладення договору іпотеки відповідач ОСОБА_3 була одноосібним власником квартири, її син ОСОБА_4 право власності у вказаній квартирі ніколи не мав, бувший власник ОСОБА_3 та її син у переданій в іпотеку квартирі не були зареєстровані проживаючими, проживали і були зареєстровані в іншій квартирі, їх реєстрація у вказану квартиру була здійснена лише 14.12.2012 року (а.с. 17 - довідка ЛКП №507), тобто після втрати права власності ОСОБА_3 на цю квартиру та без згоди нового власника, тому правових наслідків для підтвердження права користування квартирою відповідачів ця реєстрація не породжує.

У п. 1.5 договору іпотеки від 24.09.2007 року іпотекодавець ОСОБА_3 засвідчила, що предмет іпотеки нікому не проданий, не подарований, не обтяжений і вільний від зобов'язань, крім тих, що передбачені цим договором.

Отже, на момент укладення договору іпотеки, на момент реалізації квартири, на момент набуття позивачем права власності на дане житло син відповідачки не мав права власності та право користування на вказану квартиру, тому доводи відповідачки про те, що вимоги банку про виселення і позбавлення права на користування квартирою призведуть до порушення прав малолітнього ОСОБА_4 не заслуговують на увагу як безпідставні.

Згідно ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем дотримані вимоги ч. 3 ст. 109 ЖК України та 21.10.2012 року на адресу ОСОБА_3 була надіслана письмова вимога про добровільне виселення її та виселення всіх мешканців з АДРЕСА_1 протягом одного місяця від дати отримання даної вимоги (а.с. 18).

Вказана вимога була направлена ОСОБА_3 рекомендованим листом та вручена їй особисто 22.11.2012 року під розписку (а.с. 18 зворот).

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона не була попереджена про добровільне виселення, не заслуговують на увагу як голослівні.

В добровільному порядку відповідачі квартиру не звільнили.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків, або одного з них.

Суд першої інстанції цих норм закону не врахував, та незважаючи на те, що на час пред'явлення позову та ухвалення рішення ОСОБА_4 09.02.2005 р. не досяг 10- річного віку, без достатніх правових підстав відмовив у виселенні ОСОБА_4, залишивши малолітню дитину одну проживати в квартирі, хоча відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України усі мешканці зобов'язані звільнити квартиру.

Згідно ст. 391 ЦПК власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням.

Власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 втратила право власності на квартиру після звернення стягнення на її власність, вона втратила право користування вказаною квартирою внаслідок припинення її права власності на це приміщення (ст. 346 ЦК), а відповідач ОСОБА_4 такого права не набув, однак відповідачі без законних підстав вселились та користуються вказаною квартирою без згоди нового власника, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою, їх виселення та зняття з реєстрації підлягають задоволенню.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального і матеріального права призвело до ухвалення незаконного рішення, воно залишатись в силі не може.

Разом з тим колегія суддів вважає можливим, виходячи з положень ст. 373 ЦПК України, надати відстрочку у виконанні рішення суду в частині виселення з квартири до завершення зимового періоду та закінчення опалювального сезону, а саме до 15 квітня 2015 року.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_3 разом з неповнолітніми членами сім'ї - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла та зняти їх з реєстрації за адресою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 236 грн. 50 коп. судового збору.

Надати відстрочку у виконанні рішення суду в частині виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 15 квітня 2015 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк