АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/1258/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1172/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Власенка О.В.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку, стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, котра являлась дружиною відповідача ОСОБА_3 У власності його матері було 3375/10000 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

22 серпня 2012 року позивач подав до Полонської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, після чого дізнався, що 5 червня 2010 року нотаріусом зазначеної нотаріальної контори посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 частину згаданого будинку. На думку позивача вказаний договір дарування є недійсним, оскільки на час вчинення цього правочину мати в силу перенесеного 11.01.2010 року ішемічного інсульту не могла розуміти значення своїх дій, а підпис в договорі дарування в графі «Дарувальник» виконано не нею. Водночас ОСОБА_4 після перенесеної хвороби до кінця життя була лежачою, не могла розмовляти, рухати руками, тому об'єктивно не могла висловити свою волю та укласти договір дарування, підписавши його. Крім того, в договорі дарування не вказано, що він посвідчувався за місцем проживання дарувальника та причини цього.

В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, просив також стягнути з ОСОБА_3 20000 грн. моральної шкоди, стверджуючи, що ОСОБА_3 у запереченнях на позов порушив його права, принизив його честь та гідність.

Рішенням Полонського районного суду від 09 квітня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає зазначене рішення суду незаконним та необгрунтованим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. На його думку за відсутності висновку почеркознавчої експертизи підпису дарувальниці в оспорюваному договорі дарування рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. При цьому суд не врахував, що ОСОБА_4, яка перенесла ішемічний інсульт 11.01.2010 року, не могла розуміти значення своїх дій, підпис у договорі дарування виконаний не нею. На думку апелянта суд не дав належної оцінки тому факту, що до кінця життя була лежачою, не могла розмовляти, рухати руками, тому не могла висловити свою волю та підписати договір дарування.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2, вона ж представник відповідача ОСОБА_3, просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В силу ч.ч.1-2 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчений правочин).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч.1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1966 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Остання була власником 3375/10000 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4

05 червня 2010 року відповідно до договору дарування ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 цю частину житлового будинку з надвірними будівлями, цей договір нотаріально посвідчено нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори Лабою В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1053.

08 червня 2010 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на це нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Згідно з даними висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 9 від 09.12.2013 року ОСОБА_4 психічним захворюванням на 05.06.2010 року не страждала, тому могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно повідомлення Хмельницького відділення КНДІСЕ № 97/14-26 від 28.02.2014 року виконати призначену ухвалою Полонського райсуду від 03.02.2014 р. судову почеркознавчу експертизу рукописного тексту та підпису в графі „Дарувальник" договору дарування неможливо за недостатності зразків підпису та почерку ОСОБА_4

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 на час укладення оспорюваного правочину усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а позивачем не доведено, що цей договір підписано не ОСОБА_4; ОСОБА_3 не вчиняв дій на порушення законних прав та інтересів позивача, тому вимога про стягнення з нього моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За клопотанням апелянта з метою перевірки його доводів щодо неповного з'ясування обставин справи за відсутності висновку експертизи щодо підпису дарувальниці в оспорюваному договорі дарування апеляційним судом призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено іншому, Вінницькому відділенню КНДІСЕ.

Проте згідно повідомлення експерта від 04.07.2014 року № 854/855/14-21 виконати призначену судову почеркознавчу експертизу неможливо, оскільки вільних зразків підписів особи, стосовно якої стоїть питання, недостатньо, а деякі зразки підписів викликали сумнів щодо виконання їх ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що в силу свого фізичного стану через перенесений ішемічний інсульт ОСОБА_4 не могла висловити свою волю та підписати договір дарування не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах та фактично спростовуються висновком комісійної судово-медичної експертизи № 77 від 26.11.2014 року, згідно якого станом на 05.06.2010 року ОСОБА_4 могла підтвердити або заперечити свою волю з будь-якого питання; встановити, чи могла вона особисто вчинити підпис станом на 05.06.2010 року не видалося можливим.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 на час укладення договору дарування не розуміла значення своїх дій, спростовуються даними висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 9 від 09.12.2013 року, за якими ОСОБА_4 психічним захворюванням на 05.06.2010 року не страждала, тому могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В силу ч.4 ст. 203 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 03.03.2004, № 20/5 (чинної на час посвідчення оспорюваного договору дарування), нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу; при цьому у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Як встановлено з пояснень позивача та відповідача ОСОБА_2 (вона ж представник відповідача ОСОБА_3), оспорюваний договір дарування вчинявся та посвідчувався в житловому будинку АДРЕСА_1, за місцем проживання дарувальниці та обдаровуваного.

У порушення встановленого порядку вчинення нотаріальних дій у посвідчувальному написі на оспорюваному договорі дарування та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не вказано місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з яких нотаріальна дія була вчинена поза приміщенням нотаріальної контори.

Разом з тим, порушення вимог щодо посвідчувального напису, допущене нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори, за додержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору дарування відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК не є підставою для визнання оспорюваного договору дарування недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги також не ґрунтуються на доказах і не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Горщар А.Г. Провадження № 22-ц/792/1172/13

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 21