АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9326/14 Справа № 183/2344/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом Громади Євангелістських християн баптистів, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Новомосковська міська рада - про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними технічних та правовстановлюючих документів, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі Громада Євангелістських християн баптистів, ОСОБА_2 просять скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2014 року, посилаючись на його часткову незаконність, порушення судом норм матеріального права, що призвело до невірних висновків

Апеляційний суд, вивчивши скаргу, матеріали справи, вважає скаргу частково обґрунтованою, а рішення таким, що підлягає скасуванню в частині відмови у вимогах про зобов'язання не чинити дії, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину від 26.09.1967 року ОСОБА_3 після смерті матері успадкувала житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

07.07.1970 року ОСОБА_3 продала 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння ОСОБА_4, яка, в свою чергу, 22.05.1978 року відчужила свою частку домоволодіння ОСОБА_5, а та на земельній ділянці побудувала ще один будинок, який Рішенням Новомосковської міської ради № 9/49 від 22.01.1980 року виділено в окремий житловий будинок з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 із закріпленням за даним будинком земельної ділянки, площею 708 кв.м.. Цим же рішенням ОСОБА_5 дозволено продати вказаний будинок НОМЕР_1 Громаді Євангелістських християн баптистів, а проїзд, площею 210 кв.м. виключено з площі земельної ділянки ОСОБА_5 та зараховано в загальноміський проїзд.

Згідно договору купівлі-продажу від 18.06.1980 року будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 придбала Громада Євангелістських християн баптистів.

Свою ж ? частину домоволодіння по АДРЕСА_2, ОСОБА_5 14.08.1986 року продала ОСОБА_6, яка подарувала її ОСОБА_2 - другому позивачу по справі і останньому власнику частини будинку.

Таким чином, вірно встановленим міськрайонним судом є той факт, що на момент розгляду справи в суді власниками домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов*язанні не вчиняти дій, що порушують права Громади,- суд вважав, що жодного доказу того, що ОСОБА_3 чинить якісь перешкоди у користуванні земельною ділянкою, суду в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України надано не було, позовні вимоги є неконкретизованими та не відповідають вимогам ст.16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав. Посилання позивача на той факт, що перешкоди полягають у тому, що ОСОБА_3 бажає одноособово приватизувати земельну ділянку, співвласником якої є ще одна особа - ОСОБА_2, підробивши правовстановлюючі документи, судом не були прийняті до уваги.

З висновками суду та рішенням частково не можна погодитись з огляду на наступні встановлені судом 1-ї та апеляційної інстанцій обставини.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЗК України одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав

ОСОБА_3 в судовому засіданні 1-ї інстанції і апеляційної визнавала ті факти, що дописку в свідоцтві про право на спадщину щодо відчуження 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2, вона заклеїла, що дійсно звернулась у землевпорядні органи з питанням приватизації земельної ділянки розміром 0,1000га, в тому числі, і загальноміського проїзду площею 210 кв.м та стала готувати документи на приватизацію землі, .вважає розмір землі 0,1000 га як належний особисто їй, в той час як згідно технічного паспорту по будинку НОМЕР_2 - у користуванні двох власників розмір землі становить- 910м2.

Представник позивача - ОСОБА_7 під час розгляду справи пояснював, що особисто бачив документи у відділі Держкомзему, де в якості єдиного власника домоволодіння по АДРЕСА_2 значиться тільки відповідачка, а даних про співвласника ? частини ОСОБА_2 в цих документах не має..

Ці обставини підтверджуються висновком № 05 від 16.01.2014. Міського відділу містобудування та архітектури, виготовленого на замовлення відповідачки, який (відділ) розглядав технічну документацію із землеустрою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку для присвоєння кадастрового номеру, і в цьому висновку площа ділянки ОСОБА_3 вказана в розмірі 0, 1000га.

Тим самим, вбачається, що відповідачка намагається надати такі, що не відповідають дійсності, відомості до органу приватизації про розмір земельної ділянки з метою заволодіння земельною ділянкою загальноміського проїзду для проходу членів Громади, що вона і не приховувала у засіданні апеляційної інстанції.

За таких обставин рішення в частині відмови у вимогах про зобов*язання відповідачки не вчиняти дій, що порушують права Громади відносно земельної ділянки комунальної власності (проїзду) площею 210м2 - не може визнаватись законним, в цій частині воно підлягає скасуванню із задоволенням новим рішенням зазначених вимог.

Разом з тим, законних підстав для скасування рішення в іншій частині апеляційний суд не вбачає, оскільки міськрайонний суд вірно вважав вимогу про визнання неправомірними правовстановлюючих та технічних документів, перероблених відповідачкою, - неконкретною, так як відсутній конкретний перелік цих документів, а тому і можливість їх перевірки та оцінки. Разом з тим, позовна вимога про зобов*язання позивачки повернути проїзд є передчасною, оскільки встановлено, що реально, на місцевості, вона ним не заволоділа, що було з*ясовано у засіданні апеляційної інстанції.

Висновок суду першої інстанції щодо невідповідності позовних вимог ст. 16 ЦК України є помилковим, оскільки права членів Громади порушені відповідачкою і вони мають право на їх відновлення в судовому порядку, оскільки п. 3,4,5 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі.

. Усі наведені обставини залишились поза увагою та оцінкою місцевого суду, а тому ним наведені висновки, що не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.3,4 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Громади Євангелістських християн баптистів, ОСОБА_2 - частково задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2014 року в частині відмови у вимогах про зобов'язання не чинити дії - скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_3 не вчиняти дій, що порушують права Громади Євангелістських християн баптистів

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

С У Д Д І: