УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПОБУТУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

у с т а н о в и в :

07.10.2014 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПОБУТУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Вимоги заяви мотивовано тим, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки у зв'язку із тим, що у період з 18.07.2014 року по 02.08.2014 року він знаходився на лікуванні в санаторному комплексі «Курорт Сонячна Поляна» (с. Поляна, Закарпатської області). З прийнятим судом рішенням відповідач не згоден оскільки вважає, що договір управління житловим комплексом №22/12-К від 22.12.2008 року у відповідності до положень ст. 1031 ЦК України мав бути посвідчений нотаріально та підлягає державній реєстрації. Враховуючи, що вказана форма договору сторонами не дотримана, цей договір в силу положень ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним, а в силу ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України - не вчиненим. Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до положень ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень управителя не відноситься право звернення до суду із позовом, а управитель лише має право звернутись до суду для забезпечення належного виконання договорів контрагентами. Відповідач зазначає, що по договору управління житловим комплексом №22/12-К від 22.12.2008 року укладеному між ТОВ «Світ Побуту» та ТОВ «Інтер-ВВ» вочевидь одна із сторін неналежно його виконувала і оскільки невиконання умов договору мало місце між двома суб'єктами господарювання, суд мав закрити провадження у справі. Окрім того, за твердженням відповідача, рішенням Господарського суду м. Києва від 29.01.2014 року по справі №910/18926/13 встановлено, що балансоутримувачем будинку у спірний період було ТОВ «Інтер-ВВ», яке і має право звернення до суду на підставі положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Стосовно подання доказів відповідач зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України він позбавлений можливості на даній стадії цивільного процесу подати їх суду і за всіх наведених обставин вважає, що прийняте судом заочне рішення суд зобов'язаний скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку, що надасть відповідачу право подати докази до початку розгляду справи по суті.

Відповідач та представник позивача в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши заяву про перегляд заочного рішення та додатки до неї, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання призначене на 23.07.2014 року відповідач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином особисто отримавши судову повістку на вказану дату 07.07.2014 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 44). Тому враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення, що міститься у письмовій заяві до суду (а.с. 45), суд прийняв у справі заочне рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, зі змісту ст. 232 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно двох обставин: відповідач не з'явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, в даному випадку, суд не вбачає жодної з наведених вище двох обставин, які є підставою для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач проходив лікування з 18.07.2014 року по 02.08.2014 року, при цьому, судову повістку про виклик до суду на 23.07.2014 року отримав 07.07.2014 року і до часу відбуття на лікування не звернувся до суду з заявою про причини неможливості прибуття в судове засідання.

Посилання відповідача на те, що укладений між ТОВ «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ побуту» договір управління нерухомим майном мав у відповідності до положень ст. 1031 ЦК України бути посвідчений нотаріально та підлягає державній реєстрації, інакше він вважається нікчемним та не укладеним, на думку суду, є безпідставними, оскільки главою 70 ЦК України передбачені предмет, умови та сторони по договору управління майном, які не мають спільних рис зі змістом договору укладеного між ТОВ «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ побуту», а схожість назв договорів не свідчить про необхідність нотаріального посвідчення та держаної реєстрації. Вказаний договір укладений між сторонами у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі.

Безпідставними є й посилання відповідача на те, що позивач як управитель не має права на звернення до суду, адже згідно положень ст. 1, п. 6 ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Управитель має право звертатися до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та до суду в межах повноважень, визначених законом та договором, для забезпечення належного виконання умов договору виробниками, виконавцями та споживачами. Управитель зобов'язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що суд мав закрити провадження у справі, оскільки ТОВ «Інтер-ВВ» участі у справі не приймало, спору щодо виконання умов договору управління житловим комплексом №22/12-К від 22.12.2008 року в межах заявлених позовних вимог не було. Будь-яких, передбачених ст. 205 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі на час її розгляду не існувало.

Наведеними посиланнями та твердженнями відповідач фактично не погоджується з висновками суду по оцінці доказів викладеними в рішенні суду, що в розумінні положень ст. 232 ЦПК України не є підставою для скасування заочного рішення, адже судом вже надано оцінку наявним у справі доказам, а нових доказів суду не надано.

Також, суд вважає помилковим твердження відповідача про те, що на стадії подання та розгляду заяви про перегляд заочного рішення він позбавлений процесуальної можливості подати докази, якими заперечує проти вимог позивача. Адже за змістом положень ст. 232 ЦПК України саме наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, є підставою для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку. Фактична відсутність таких доказів в матеріалах доданих до заяви про перегляд заочного рішення або не подання їх в судовому засіданні під час розгляду відповідної заяви, позбавляє суд можливості оцінити їх з точки зору істотності для правильного вирішення справи. Оскільки відповідачем не надано суду копії рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2014 року по справі №910/18926/13 на яке посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, лише посилання на його існування не може бути підставою для скасування заочного рішення суду, оскільки без дослідження його змісту встановити значимість цього рішення для правильного вирішення спору неможливо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 228, 229, 231, 232 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПОБУТУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги - залишити без задоволення.

Роз'яснити відповідачу, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -