АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2888/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Фай В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Нерушак Л. В.
при секретаріНаконечна М.М.

представника позивачів ОСОБА_6

представників відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги СТОВ «Агрофірма Колос», ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до СТОВ «Агрофірма Колос» про стягнення недоплаченої орендної плати, збитків в частині не отриманого доходу, завданих в результаті несвоєчасного повернення земельної ділянки та пені, в зв'язку з затримкою виплати орендної плати,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_11 звернулися до суду з позовом до СТОВ «Агрофірма Колос» про стягнення недоплаченої орендної плати, збитків в частині не отриманого доходу, завданих в результаті несвоєчасного повернення земельної ділянки та пені, в зв'язку з затримкою виплати орендної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що в грудні 2008 року кожен з позивачів передали свою земельну ділянку СТОВ «Агрофірма Колос» в оренду строком на 5 років, підписавши при цьому договір оренди. Відповідно до договору строк оренди закінчився 25 грудня 2013 року. Про свої наміри щодо не продовження договору оренди землі із СТОВ «Агрофірма Колос» та припинення з ним співпрацю позивачі письмово повідомили відповідача.

Проте відповідач земельні ділянки не повернув, а надіслав позивачам листи з вимогою про виготовлення технічної документації і виділення земельних ділянок в натурі та попередив про компенсацію по обробітку з розрахунку 500 грн. за 1 га земельної ділянки.

Просили суд усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками позивачів, які належать їм на праві приватної власності. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_9 утримані з нього 3780 грн. орендної плати за 2013 рік, 177 грн. 75 коп. пені, не отриманий дохід в сумі 45 154 грн. 34 коп. та моральну шкоду в сумі 3 000 гривень. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_10 утримані з неї 1875 грн. орендної плати за 2013 рік, 87,69 грн. пені, не отриманий дохід в сумі 22398,29 грн. та моральну шкоду в сумі 3 000 гривень. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_11 утримані з нього 1875 грн. орендної плати за 2013 рік, 87,69 грн пені, не отриманий дохід в сумі 22398,29 грн. та моральну шкоду в сумі 3 000 гривень. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_11 ОСОБА_13 утримані з нього 1890 грн. орендної плати за 2013 рік, 87,69 грн пені, не отриманий дохід в сумі 22577,17 грн. та моральну шкоду в сумі 3 000 гривень.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_6 позовні вимоги позивачів змінив. Просив усунути перешкоди у користуванні належними позивачам на праві приватної власності земельними ділянками, шляхом зобов'язання відповідача виконати п. 21 договору оренди землі від 25.12.2008 року, а саме повернути їм земельні ділянки, про що підписати акти та про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди відмовився і така відмова прийнята судом. В решті частині заявлені вимоги збільшив і просить суд стягнути з відповідача на користь позивачів ОСОБА_9 утримані з нього 3780 грн. орендної плати за 2013 рік, 210 грн. 92 коп. пені, неотриманий дохід в сумі 81 532 грн., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_10 утримані з неї 1875 грн. орендної плати за 2013 рік, 104,62 грн. пені, не отриманий дохід в сумі 40443 грн., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_11 утримані з нього 1875 грн. орендної плати за 2013 рік, 104,62 грн. пені, не отриманий дохід в сумі 40443 грн., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_11 ОСОБА_13 утримані з нього 1890 грн. орендної плати за 2013 рік, 105,46 грн. пені, не отриманий дохід в сумі 40766 грн.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2014 року позов ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнути з відповідача СТОВ «Агрофірма Колос» на користь:

ОСОБА_9 3 437 грн. 70 коп. недоплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки за 2013 рік, 210 грн. 92 коп. пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі, 22421 грн. 30 коп. вартість не отриманого прибутку за 2014 рік;

ОСОБА_10 1 781 грн. 06 коп. недоплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки за 2013 рік, 104 грн. 62 коп. пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі, 11121 грн. 82 коп. вартість не отриманого прибутку за 2014 рік;

ОСОБА_11 1 647 грн. 06 коп. недоплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки за 2013 рік, 104 грн. 62 коп. пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі, 11121 грн. 82 коп. вартість не отриманого прибутку за 2014 рік;

ОСОБА_11 1 776 грн. 49 коп. недоплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки за 2013 рік, 105 грн. 46 коп. пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі, 11210 грн. 65 коп. вартість не отриманого прибутку за 2014 рік.

Не погоджуючись з вказаним рішенням СТОВ «Агрофірма Колос» подало апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог повністю.

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_11 в свою чергу також не погоджуючись з вищевказаним рішенням подали апеляційну скаргу та просять скасувати оскаржуване рішення оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалить нове рішення, яким заявлені ними позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги сторін підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_11 до СТОВ «Агрофірма Колос» про стягнення недоплаченої орендної плати, збитків в частині не отриманого доходу, завданих в результаті несвоєчасного повернення земельної ділянки та пені, в зв'язку з затримкою виплати орендної плат суд першої виходив з того, що відповідно до ст.156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, а строки та розміри орендної плати визначені договором оренди землі.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення шкоди (не отриманого прибутку), заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки не є можливим.

Встановлено, що ОСОБА_9 має земельну ділянку розміром 7,56 га; ОСОБА_10 - 3,75 га, ОСОБА_11 - 3,75 га, ОСОБА_11 ОСОБА_13- 3,78 га. право власності на які посвідчені державними актами.

В грудні 2008 року позивачі підписали договори оренди земельних ділянок з СТОВ «Агрофірма Колос» терміном на 5 років. Відповідно до договорів строк оренди закінчився 25 грудня 2013 року. Власники землі, орендодавці, в установленому законом порядку попередили відповідача про те, що після закінчення строку договору оренди землі, вони даний договір не будуть пролонговувать та укладать нові договори оренди землі, так як мають намір самі оброблять земельні ділянки. Просили після закінчення строку оренди землі повернути їм їхні земельні ділянки, а також стягнути з відповідача несплачену орендну плату за 2013 рік із відповідними штрафними санкціями.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оренду землі» у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач СТОВ «Агрофірма «Колос» позивачам за 2013 рік не доплатив позивачеві ОСОБА_9 в розмірі 3 437 грн. 70 коп., ОСОБА_10 - в розмірі 1 781 грн., ОСОБА_11 - в розмірі 1 647 грн., ОСОБА_11 в розмірі - 1 776 грн., що підтверджується наданими відповідачем розрахунками заборгованості по орендній.

П. 14 договорів оренди землі від 25 грудня 2008 рок, укладених між позивачами та відповідачем, визначено, що в разі невнесення орендної плати в строки визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,02 % несплаченої суми за кожен день прострочення. В 2013 році останній день сплати орендної плати пунктом 11 договору є 20 грудня 2013 року. На час розгляду справи в суді першої інстанції станом на 30 вересня 2014 року, позивачам орендна плата за 2013 рік не виплачена. Враховуючи, що прострочення невнесення орендної плати складає 279 днів, та виходячи з розрахунку 0,02% за кожний день прострочення судом першої інстанції вірно вирахувано і розмір пені, який підлягає стягненню на користь позивачів.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є правильним та справедливим.

Відповідно до ст.412 ЦК України, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі спливу строку, на який було надано право користування.

Постановою державного інспектора сільського господарства ОСОБА_14 від 13 червня 2014 року директор СТОВ АФ «Колос» ОСОБА_7 притягнутий до адміністративної відповідальності за несвоєчасне повернення земельних ділянок після закінчення строків оренди. Дана постанова перебуває в законній силі. Таким чином, протиправність дій директора СТОВ АФ «Колос» ОСОБА_7 в несвоєчасному поверненні земельних ділянок після закінчення дій договорів оренди та послідуючому самовільному їх використанні доведено.

В розумінні ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

А тому висновки суду першої інстанції про самовільне використання земельної ділянки СТОВ «Агрофірма Колос» є вірними, оскільки відповідач самовільно у відсутність документу, що посвідчує право на використання землі та його державної реєстрації, використовував земельну ділянку приватної власності, право власності на яку в установленому законом порядку набуте позивачами.

Суд першої інстанції вірно визначив, що після закінчення строку дії договорів, відповідач використовував земельні ділянки позивачів з 25 грудня 2013 року до 8 жовтня 2014 року без жодних правових підстав, оскільки втратив статус «землекористувача» та не являвся землекористувачем ні за законом, ні за договором, а тому таке використання земельних ділянок відповідачем було самовільним.

Відповідно до ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами; порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.157 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (далі - Постанова) вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Відповідно до статей 90, 95, 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження розміру заподіяних збитків, позивачами по справі надані акти визначення розмірів збитків, проведених комісією, яка утворена на підставі розпорядження голови Драбівської райдержадміністрації №257 від 18.09.2004 року. Розмір збитків визначався відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19 квітня 1993 року №284. На підставі даних актів судом першої інстанції було проведено стягнення шкоди позивачам, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок.

Разом з тим позивачами не враховано, що розмір збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок обчислюється за спеціальною Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963, та проводиться територіальними органами Держсільгоспінспекції.

Інших розрахунків визначення розміру шкоди (неотриманої вигоди) позивачами суду не надано.

При ухваленні рішення про відшкодування шкоди, заподіяної самовільним заняттям земельних ділянок, судом першої інстанції не було звернуто увагу на те, що позивачами на підтвердження розміру заподіяної шкоди було подано не належний доказ, який був прийнятий судом та який явився підставою для визначення розміру заподіяної шкоди.

Так як позивачами не доказано розмір заподіяної шкоди належними та допустимими доказами, то в цій частині позовних вимог про стягнення шкоди (не отриманого прибутку), заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, в позові необхідно відмовити.

На підставі частини 4 статті 10 ЦПК України суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до зміни, із скасуванням його в частині позовних вимог про стягнення шкоди (не отриманого прибутку), заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки та відмови в задоволенні позовних вимог, так як позивачі не довели належними та допустимими доказами розмір заподіяної шкоди, а суд першої інстанції порушивши норми процесуального права прийняв дані неналежні докази та поклав їх в основу судового рішення, чим ухвалив неправильне рішення.

Інші доводи апеляційних скарг перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Головуючий :

Судді :