Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/5649/14 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі -Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначалось, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 10.06.2005 року відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 2254,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 04.09.2014 року виникла заборгованість у сумі 40144,35 грн., з яких: 1635,88 грн. - заборгованість за кредитом, 11325,30 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 27183,17 грн. - пеня.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 40144,35 грн. за кредитним договором №DNH4KP11430699 від 10.06.2005 року, яка складається з наступного: 1635,88 грн. - заборгованість за кредитом, 11325,30 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 27183,17 грн. - пеня і судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із пропуску Банком трирічного строку позовної давності.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 10 червня 2005 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір №DNH4KP11430699, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит на придбання мобільних телефонів у розмірі 2254,19грн. терміном 10 місяців до 10.04.2006 року включно зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с.4-5).

ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в неї виникла заборгованість.

Згідно п.1.2 вказаного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку щомісячні платежі у сумі 252,52грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками, а також інші витрати Банку.

На а.с. 22-23 міститься заява ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаного кредитного договору погашення кредиту здійснюється ануітетними платежами і встановлений кінцевий термін погашення кредиту - 10.04.2006 року.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за кредитним договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Установивши, що останній платіж відповідачем було вчинено в жовтні 2005 року і кінцевий строк повного погашення кредиту сплив у квітні 2006 року, а з позовом Банк звернувся лише у вересні 2014 року, суд першої інстанції дійшов до правильного правового висновку про пропуск установленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Так, доводи скарги про те, що суд не звернув уваги, що сторони кредитного договору домовились про збільшення строку позовної даності до 5 років є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на умовах вказаного договору.

Твердження апелянта про те, що мало місце переривання перебігу позовної давності у вигляді погашення заборгованості по кредитному договору у квітні 2014 року не є прийнятними, з огляду на те, що вказаний платіж здійснено не ОСОБА_3 Походження вказаного платежу апелянтом не доведено.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Приписами частин 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З огляду на чітко регламентований процесуальний порядок розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів не приймає пояснень представника апелянта в судовому засіданні апеляційного суду про те, що у 2009 році Банк звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором. Тим більше, що представником апелянта не надано апеляційному суду вказаного судового наказу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції Банк був належним чином повідомлений про час, місце судового розгляду справи (а.с.19) та мав змогу використовувати весь обсяг процесуальних прав доведення перед судом своїх вимог. Жодних поважних причин, що зумовили неможливість Банку надати суду першої інстанції судового наказу, на які в судовому засіданні апеляційної інстанції посилався представник апелянта, колегії суддів не надано. До того ж, колегією суддів в судовому засіданні 11.12.2014 року було задоволено клопотання представника апелянта та відкладено розгляд справи для надання можливості надати судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, проте в судовому засіданні 25.12.2014 року вказаного судового наказу суду апеляційної інстанції не надано.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: