УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

у с т а н о в и л а:

03.06.2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 05.06.2014 року відкрито провадження у справі.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача задля недопущення ухилення відповідача від повернення заборгованості та недопущення відчуження відповідачкою нерухомого майна за рахунок якого може бути задоволено вимоги позивача, що може ускладнити, або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Вивчивши заяву про забезпечення позову вважаю, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тобто, якщо заявник просить застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, то в заяві необхідно вказувати конкретне найменування майна, його місцезнаходження, зазначати належні докази того, що це майно належить боржнику.

При цьому, як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, будь-які дані про дійсну наявність у відповідача нерухомого майна, місце його знаходження та належні докази того, що це майно належить відповідачці відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає у тому щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Ціна позову визначена позивачем у розмірі 100000,00 грн. Тож для визначення співмірності необхідно крім наведеного вище, також мати уявлення про вартість належного відповідачці нерухомого майна.

Враховуючи все вище наведене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі та роз'яснити позивачу, що він не позбавлений права повторного звернення до суду з відповідною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 360-7 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя -