Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі: головуючого судді -
Борис О.Н., з участю: секретаря -
Хазієвої Т.В., представників сторін:
позивача - ОСОБА_1, відповідача АТ
«КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО
ОБЛАДНАННЯ» - Подопригора Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Кривому
Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4
до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО
ОБЛАДНАННЯ» про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення права, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, просив
стягнути в рахунок відшкодування
моральної шкоди з ПАТ «КЗГО» 121800 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що працював в шкідливих умовах
на підприємствах відповідача,
внаслідок чого захворів на професійне
захворювання. Висновком МСЕК від 06.05.2014
року йому встановлено 40% втрати
професійної працездатності по
професійним захворюванням первинно та
третя група інвалідності, з наступним
переоглядом у 2015 році. Вважає, що з вини
підприємства, яке не створило
безпечних умов праці, втратив своє
здоров`я, завдана моральна шкода, яка
полягає в тому, що він тривалий час
переносить фізичний біль, загальну
слабкість, постійну задуху, безсоння.
Вказав, що покращення в стані здоров'я
не відбувається, з кожним днем відчуває
лише погіршення в стані здоров'я.
Змінився рівень життєвої діяльності і
необхідно прикладати багато зусиль для
організації свого життя.

В судовому засіданні позивач не був
присутній, представник позивача за
довіреністю на задоволенні позовних
вимог наполягав, обґрунтовуючи їх
письмовими матеріалами справи.

Представник відповідача ПАТ «КЗГО»
просила відмовити в їх задоволенні,
оскільки не надано доказів завдання
моральної шкоди, не надано доказів вини
підприємства, відсутній висновок про
завдання позивачу моральної шкоди.
Позивач був попереджений про шкідливі
фактори виробництва при прийомі на
роботу, належним чином забезпечувався
необхідними індивідуальними засобами
захисту. Оскільки працівник є
застрахованою особою, відповідно до
Закону обов'язок відшкодування шкоди
покладається на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення представників позивача,
відповідача, вивчивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що з
01.11.2001 року по 06.05.2014 року позивач
працював на підприємствах ПАТ «КЗГО»
обрубувачем. (трудова книжка, а.с. 5-6).

За виявленим професійним
захворюванням складено акт №1 від
26.03.2014 року розслідування хронічного
професійного захворювання позивача.
Відповідно до акту позивач виконував
роботи в умовах перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища (а.с. 9). Згідно висновку МСЕК,
позивачу протипоказана робота в
умовах впливу виробничої вібрації,
тяжкої фізичної праці, токсичних
речовин та несприятливого
мікроклімату.

Висновком МСЕК від 06.05.2014 року йому
встановлено 40% втрати професійної
працездатності первинно, з яких 35% за
вібраційним захворюванням, 10% -
хронічним бронхітом та третя група
інвалідності, з наступним переоглядом
у 2015 році (а.с. 11).

Відповідно до Закону України «Про
«Охорону Праці», на підприємство
покладено обов'язок забезпечити якісні
та безпечні умови праці, а в даному
випадку показники мікроклімату інші
показники умов праці відхиляються від
встановлених нормативних показників,
що стали причиною профзахворювання
позивача.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що при виконанні трудових
обов'язків здоров'ю позивача була
заподіяна шкода професійним
захворюванням, на підприємствах
відповідачів позивач тривалий час
працював, виконуючи роботи в умовах
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

Як встановлено із пояснень, медичних
документів, позивач внаслідок
професійного захворювання відчуває
фізичні болі, загальну слабкість. Через
стан здоров`я він вимушений періодично
проходити стаціонарне лікування, йому
протипоказана робота в умовах впливу
виробничої вібрації, тяжкої фізичної
праці, токсичних речовин та
несприятливого мікроклімату йому.
Позивач не має можливості повноцінно
рухатися, відпочивати, має порушення
сну, через що відчуває фізичний
дискомфорт, перебуває в знервованому
стані, не має можливості вести активний
спосіб життя, виконуючи звичну роботу
по дому, допомагати родині. Через
зазначені обставини погіршилися
стосунками з членами сім'ї, обмежений в
перебуванні в громадських місцях.
Покращення в стані здоров'я не
відбувається, захворювання
прогресують, у зв'язку з чим позивачу
призначено наступний переогляд, і такі
обставини в сукупності викликають
відчуття неповноцінності та моральні
страждання.

При цьому суд враховує, що моральні
страждання позивача мають постійний
характер, незважаючи на регулярні
курси лікування, стан здоров`я позивача
покращується тимчасово. Постійний
характер фізичних страждань через
постійні болі позивача знаходить також
підтвердження в медичних документах, з
яких убачається, що позивач має
необхідність проходити регулярне
стаціонарне лікування з приводу
професійного захворювання. Фізичний
стан, самопочуття з часом не
покращується, лікування в медичних
установах приносить тимчасовий
результат, періодично відбуваються
загострення - рецидив хвороб. Зазначені
обставини викликають відчуття
неповноцінності у позивача, через що
він переживає моральні страждання.
Такі обставини вносять суттєві зміни в
життєвих стосунках, він вимушений
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, змінити
спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

З огляду на правову позицію
Європейського суду з прав людини,
висловлену у рішенні від 08.11.2005 року
"Кечко проти України" у випадках, коли з
набуттям чинності певного закону його
нормами призупиняється дія положень
закону, що був прийнятий раніше, до
спірних правовідносин застосовується
закон, що діяв на момент виникнення у
особи відповідного права. При цьому
рішенням Конституційного Суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз. 9 п. 5
встановлено, що саме право громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган. Статтею 173
КЗпП України закріплено за потерпілим
право на відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України
«Про охорону праці», роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом
обставини, які знайшли підтвердження в
наданих доказах, встановлений факт
завдання моральної шкоди позивачу
підприємством, суд вважає, що причинена
моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до
положень ст. 237-1 КЗпП України
відшкодувати працівнику моральну
шкоду у випадку, передбаченому даною
статтею, покладено на власника або
уповноважений ним орган, і, як
встановлено судом, втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання позивачем
трудових обов'язків, і моральну шкоду
йому заподіяно ушкодженням здоров'я,
пов'язаним із виконанням трудових
обов'язків, а роботодавець не
забезпечив створення безпечних умов
праці, суд першої інстанції дійшов
висновку про відшкодування на користь
позивача моральної шкоди з
відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП
України їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31
березня 1995 року, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
та ін. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про
наявність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди
позивачу.

Виходячи з матеріалів справи, з
урахуванням принципу виваженості,
розумності та справедливості, суд
дійшов до висновку, що розмір
достатньої грошової компенсації
відшкодування моральної шкоди повинен
складати 20000 грн., з урахуванням періоду
роботи на підприємстві, ступеню вини,
що буде адекватною компенсацією
страждань, яких зазнав позивач у
зв'язку з ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків.

Суд відхиляє також заперечення
відповідача в частині доводів про те,
що позивач не навів доказів завдання
йому моральної шкоди, оскільки такі
доводи не грунтуються на законі та
спростовуються вищенаведеними
висновками суду. Надання
підприємствами засобів захисту від
шкідливих чинників, які не усунули
вплив негативних факторів,
інформованості позивача при прийомі на
роботу про умови праці не впливають на
право позивача на відшкодування
завданої моральної шкоди за умови
підтвердження завдання такої шкоди. У
судовому засіданні встановлені
обставини щодо наявності правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди позивачу, оскільки уже самим
фактом втрати позивачем професійної
працездатності йому спричинена
моральна шкода. Також не заслуговують
доводи відповідача в тій частині , що
відповідач не є належним відповідачем,
оскільки судом встановлено, що виниклі
правовідносини врегульовані статтею
237-1 КЗпП України, яка діяла на момент
виникнення правовідносин та якою
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають він нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідача на користь
держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про
охорону праці», ст. 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ПРИВАТНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ
ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення права -
задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД
ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ» на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 20 000
(двадцять тисяч) гривень 00 копійок, без
утримання податку та обов'язкових
платежів.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД
ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ» на користь
держави судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 243 гривні 60
копійок.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: О. Н. Борис