Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5631/14 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Вільняньский маслозавод», який уточнив під час судового розгляду, і в якому вимагає стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 4120 гривень 07 копійок, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8461 гривня 76 копійок, а також грошову суму у розмірі 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що він з серпня 2004 року до 10.03.2014 року працював на підприємстві на різних посадах, 10.03.2014 року звільнився за власним бажанням. В день звільнення підприємство не сплатило йому заборгованість по заробітній платі у розмірі 8461 гривня 76 копійок, яка склалася за період з 01.09.2013 року і до дня звільнення. Крім того, позивач вимагає стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8461 гривня 76 копійок. Також позивач вказав суду, що дії відповідача спричинили йому моральну шкоду, на її відшкодування позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 2000 гривень.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Вільнянський маслозавод» на користь ОСОБА_3, заборгованість по заробітній платі у розмірі 4120 гривень 07 копійок, та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8461 гривня 76 копійок, а всього 12581 гривню 83 копійки, а також на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Вільнянський маслозавод» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ПАТ « Вільнянський маслозавод» до апеляційного суду не з"явився, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив із того, що мало місце порушення відповідачем законних прав позивача на отримання заробітної плати в строки передбачені ст. 116 КЗпП України та проведення з ним розрахунку в день його звільнення, як це передбачено ст. 117 КЗпП України, та цими незаконними діями відповідача позивачеві була заподіяна і моральна шкода на суму 1000 тис. грн.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом установлено, що 09.08.2004 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду слюсаря сантехніка 3 розряду в ВАТ «Вільнянський маслозавод». 13.04.2007 року був переведений на посаду наладчика пакувальних автоматів в масло цех. 29.12.2011 року ВАТ « Вільнянський маслозавод» перейменовано на ПАТ « Вільнянський маслозавод».

10 березня 2014 року позивач був звільнений з цього підприємства за власним бажанням , про що свідчить запис у трудовій книжці ( а.с. 5).

Згідно довідки ПАТ «Вільнянський маслозавод» вих № 99 від 23.05.2014 року вбачається, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем станом на 23.05.2014 року складає 4120 гривень 07 копійок за період роботи з 01.03.2013 року по 31.07.2013 року ( а.с. 6).

За правилами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Установивши, що при звільненні позивача не було виплачено належну йому заробітну плату, суд першої інстанції керуючись положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вірно визначивши його розмір та моральної шкоди.

При цьому судом першої інстанції також враховано, що до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку позивач звернувся в межах строку передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, тобто в тримісячний строк, з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи районним судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст.309 ЦПК України як підстави для скасування чи зміни рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: