Номер провадження: 22-ц/785/5826/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста ОСОБА_4 від 29.04.2014 року -

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики посилаючись на те, що між нею та відповідачем 16 березня 2006 року було укладено договір позики, згідно якого вона передала ОСОБА_3 кошти у сумі 1 200 000 доларів США, для інвестування в ТОВ «Будівельна інвестиційна компанія «Югстрой». В підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку, в якій зазначено, що він зобовязується повернути надані кошти в період до 26 березня 2009 року. В зазначений строк відповідачем сума боргу сплачена не була, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. 29 березня 2012 року ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 уклали мирову угоду. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29 березня 2012 року визнано та затверджено мирову угоду та закрито провадження по справі. Вважаючи ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2012 року про затвердження мирової угоди між сторонами незаконною, ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою в затвердженні мирової угоди відмовити. 06 червня 2012 року апеляційним судом Одеської області постановлено ухвалу, відповідно до якої ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2012 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду іншим складом суду. Рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_4 від 29.04.2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задоволено.

Неопогоджуючись з ваказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду і ухвалити нове яким відмовти у задоволенні позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення норм процесуального права та не правильне застосування матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав. Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав. Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 16 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики. Згідно вказаного договору позивачка передала ОСОБА_3 кошти у сумі 1 200 000 доларі США, для інвестування в ТОВ «Будівельна інвестиційна компанія «Югстрой». В підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку, в якій зазначено, що він зобовязується повернути надані кошти в період до 26 березня 2009 року. В зазначений строк відповідачем сума боргу сплачена не була. Крім того, в ході судових засідань відповідачем неодноразово вказувалось на те, що він на момент написання боргової розписки не зовсім усвідомлював значення своїх дій та керував ними, оскільки довготривалий час страждав на алкоголізм. За клопотанням відповідача, суд неодноразово назначав по справі амбулаторну судову психолого-психіатричну експертизу, на вирішення якої ставилися питання щодо того, чи міг ОСОБА_3 на момент підписання боргової розписки розуміти значення свої дій та керувати ними, однак на експертне дослідження відповідач не зявився, доказів поважності не надав, що розцінюється судом як намір затягування розгляду справи. Надана відповідачем довідка про перебування його на лікуванні під час знаходження матеріалів цивільної справи в експертній установі, районний суд оцінив критично, оскільки, по-перше, лікування було амбулаторним та, по-друге, представником позивача надано докази про те, що відповідач з'являвся у вищевказаний період до судових установ. Також, в ході судового засідання судом оглядався оригінал розписки, яку згодом, як вказує позивачка, було втрачено. Посилання відповідача на те, що розписка укладавалася не ним особисто та не в зазначений у розписці час, суду не доведено. Відповідно до ч. З ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. При цьому суд зазначив, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 20.06.2012 року) суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми визначеної кількості речей.Безгрошовість договору позики у судовому засіданні не доведено. Крім того, позивач не уточнював позову, враховуючи зміни в курсі валюти та наполягав на задоволенні позову у сумі, вказаній у позові. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, аналізуючи пояснення сторін, надані сторонами докази, заначенні норми права суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових для задоволення позову. Колегія суду погоджується з таким висновком районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Доводи апелянта не те що розписку про отримання коштів він писав не у 2006 році, як зазначено у розписці а у 2009 році, для досягнення інших цілей, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки різниця у даті отримання коштів вданому випадку не може бути доказом неотримання коштів, окрім того відповідач не довів ту обставину, що розписка про отримання коштів була написана відповідачем для досягнення інших цілей. Крім того відповідач позову про визнання правочину удаваним не заявляв, доказів не надав. Також необхідно зазначити, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції в судовому засідання було оглянуто оригінал розписки про отримання коштів в борг від 16.03.2006 року, відповідач підтвердив, що текст цієї розписки написано ним. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_4 від 29.04.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді К.П.Мартинова

ОСОБА_4