МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 204 р. Справа № 370/1212/14-ц

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при секретарі Левківському С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в травні 2008 року відповідач на підставі генеральної довіреності від свого батька ОСОБА_3, під гарантію його земельного паю, площею 2,37 га, що розташований на території Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області, і для своїх особистих потреб взяв у позивача 850 000 (вісімсот п'ятдесят тисяч гривень) 00 коп. на строк до 30 вересня 2008 року.

Проте в зв'яжу з мораторієм, що накладений на відчуження земельних ділянок під ОСГ відповідач не зміг у встановленому законом порядку переоформити на позивача вищевказану земельну ділянку, а грошові кошти відмовляється повернути.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, подав письмові пояснення.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково. Вказав, що договір позики від 30 травня 2008 року був укладений на підставі обману, адже генеральну довіреність від свого батька останній підробив за для оформлення права власності на земельну ділянку яка була надана його батьку, який в свою чергу відмовлявся від вчинення будь - яких дій щодо свого паю. Факт отримання грошових коштів від позивача повністю заперечив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, додаткові пояснення, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В травні 2008 року відповідач який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені свого батька ОСОБА_3 та в його інтиресах уклав з позивачем договір позики. З умов вищевказаного договору вбачається, що позивач передав відповідачу 850 000 гривень до підписання договору виключно під приватизацію земельного паю, що належить ОСОБА_3 та розташований в селі Мостище Макарівського району Київської області. Строк повернення грошових коштів встановлено 30 вересня 2008 року.

Проте в зв'язку з мораторієм, що накладений на відчуження земельних ділянок під ОСГ відповідач не зміг у встановленому законом порядку переоформити на позивача вищевказану земельну ділянку, а грошові кошти відмовляється повернути. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що розписка є фіктивною адже грошові кошти останній від позивача не отримував, розписку писав та підписував тому, що станом на 2008 рік лише за допомогою договору позики можливо було оформити право власності на земельну ділянку його батька.

В порядку статті 1047 ч. 2 ЦК України розписка є формою укладення договору позики. Вказана норма також передбачає і можливість укладення іншого документу, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, власноручно написана відповідачем розписка, є правочином укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, так як відображає вже вчинену дію, щодо отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 850 000 (вісімсот п'ятдесят тисяч гривень) 00 коп. та зобов'язання відповідача щодо їх повернення.

Згідно статей 525, 526, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. А виходячи з положень статті 545 ч. 3 ЦК України, наявність невиконаного грошового зобов'язання відповідача підтверджується наявною у позивача борговою розпискою.

Доводи відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження факту передання грошових коштів, суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідачем, всупереч статей 10, 60 ЦПК України, не надано доказів на спростування вказаного.

Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Однак така презумпція може бути спростована у випадку вчинення правочину малолітніми та неповнолітніми особами за межами їхньої цивільної дієздатності, недієздатними особами або під впливом помилки, обману чи насильства.

Проте за час виникнення спірного питання між сторонами, відповідач не намагався оспорити в порядку передбаченому ЦПК України договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були ним одержані.

Таким чином, можна зробити висновок, що укладений між сторонами правочин, в порядку статті 204 ЦК України є правомірним, і, відповідно зобов'язання за ним підлягають виконанню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, те що відповідач не довів суду обставину недійсності правочину укладеного між сторонами, а позивач в свою чергу довів обставини на які посилався як на предмет спору то вимоги позивача про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів за договором позики від 30.05.2008, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3654 грн. 00 коп. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 545, 610, 612, 1047, 1049, 1054 ЦК України ст.ст. 3, 15, 60, 79, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Договір позики укладений 30 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17.04.2003 року, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що зареєстрований АДРЕСА_1 Київської областіна користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20 лютого 1998 року, грошові кошти в сумі 850 000 (вісімсот п'ятдесят тисяч гривень) 00 коп., в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 травня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17.04.2003 року, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що зареєстрований АДРЕСА_2, в дохід держави (отримувач коштів - Макарівський районний суд, код отримувача за , банк отримувача ГУ ДКСУ в Київській області, МФО 821018, р/р 0385) судовий збір у розмірі - 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А. В. Косенко