АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. №22ц-774/1120/2014 Голов.1-ї ОСОБА_1.
Категорія 57 Доповідач Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

6 лютого 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого Колодяжної Н.Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 ириловича про відшкодування витрат в порядку регресу-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 30 вересня 2013р., яким частково задоволено позов, - посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законів, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Апеляційний суд, розглянувши скаргу, справу, вважає рішення законним, таким, що повинно бути залишеним без змін, виходячи із наступного.

Матеріалами справи та судом вірно встановлено, що 01.10.2009 року сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: ОСОБА_2, що керував автомобілем НОМЕР_1, ОСОБА_3А, що керував автомобілем НОМЕР_2, ОСОБА_4, що керував авто НОМЕР_3. Винним у ДТП постановою суду від 21.10.2009. визнаний ОСОБА_2, який в порушення ПДР здійснив зіткнення з авто «Фольцваген», в результаті чого останній автомобіль продовжив неконтролюючий рух і зіткнувся з авто «КІА», чим спричинив пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, суд вірно вважав, що вина ОСОБА_2 встановлена та не підлягає доказуванню.

Встановлено також, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВС/4644618.

01 грудня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скориставшись своїм правом, передбаченим законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подали відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду. ОСОБА_2 на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до висновку спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження за № ZA161009 від 16.10.2009 року розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб «КІА», складає 7754 (сім тисяч сімсот пятдесят чотири) грн. 14 коп. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб «Фольцваген», відповідно до висновку спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження за № ZA121109 від 12.11.2009 року складає 15415 (п'ятнадцять тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 15 коп. (а.с.7, 11).

У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України згідно наказу № 3352 від 25 грудня 2009 року здійснило виплату ОСОБА_6 у розмірі 12 845 грн. 96 коп. (а.с.8), та відповідно до наказу № 3351 від 25 грудня 2009 року ОСОБА_5 у розмірі 6 461 грн. 78 коп. (а.с.12)

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як визначено п. 38.2 ст. 38 вказаного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Положеннями ст. 1188 ЦК України та роз'ясненнями , що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 (зі змінами) „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно підпункту 38.2.1 пункту 38.2. статті 38 Закону- МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Наведені обставини та норми Закону давали суду підстави вважати, до позивача як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за Договором, в межах сплаченої суми перейшло право вимоги, яке ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі ст.ст. 1188 ЦК України мали до відповідача.

З врахуванням встановленого та заяви позивача про зменшення позовних вимог, а саме, з 19 707 грн. 74 коп. до 19 647грн.74 коп., суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в частині фактично виплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 19 647грн. 74 коп.

Питання про розподіл судових витрат райсуд вирішував відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, вірно стягнувши на користь позивача з відповідача судовий збір в розмірі 214,60 грн.

Доводи скарги про відсутність належних фінансових документів про перерахування позивачем коштів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є такими, що протирічить матеріалам справи, в яких містяться такі документи, а саме, платіжні доручення.

Сам по собі факт незгоди відповідача з експертним дослідженням щодо визначення розміру матеріальної шкоди без надання конкретних обґрунтувань, що ті чи інші пошкодження відсутні або перелічені невірно, тощо, та з підстав неповідомлення відповідача про проведення експертизи, - не є тими обставинами, які дають підстави для скасування судового рішення, оскільки не впливають на суть спору. Клопотання про проведення експертизи в апеляційній скарзі письмово не ставиться.

Рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2К - відхилити .

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 30 вересня 2013р - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку у 20-денний строк.

С У Д Д І