АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 - про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року - про відмову у задоволенні її заяви про забезпечення позову та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 - посилаючись на її необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає ухвалу законною, такою, що повинна бути залишена без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про скасування заходів забезпечення позову і постановляючи 17.10.2014 року ухвалу про відмову в її задоволенні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява задоволенню не підлягає, оскільки виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір та невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, чим самим порушити законні права позивача, а також відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Посилання апелянта на те, що між позивачем та ОСОБА_2 не існувало та не існує ніяких правовідносин, накладення арешту на квартиру порушує її права вільно користуватися та розпоряджатися квартирою, оскільки остання є її власником, не впливають на законність ухвали, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали, власником квартири був ОСОБА_3, а не ОСОБА_2, оскільки договір купівлі-продажу зазначеної квартири було укладено 11 вересня 2013 року вже після постановлення оскаржуваної ухвали.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

Н.М. Лисична