АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4944/14 Справа № 185/478/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Боженко Л. В. Доповідач - Бараннік О.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 рік липень 03 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Білоус А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що розпорядженням виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» № 2403 від 25.12.2013 року він був звільнений з займаної посади електрослюсаря підземної дільниці енергопостачання і ремонту електрообладнання по пункту 8 статті 40 КЗпП України.

Зазначене розпорядження було мотивоване тим, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.09.2013 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2013 року без змін, позивача було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання його звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов'язки, перелічені пунктами 2,3 частини 1 статті 76 КК України : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції ; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що за пунктом 8 статті 40 КЗпП України можливе розірвання договору лише в разі вчинення особою розкрадання, тоді коли він був засуджений на незаконний замах на таємне викрадання чужого майна, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження № 2403-к від 25.12.2013 року, визнати незаконним звільнення з роботи, поновити його на роботі електрослюсаря підземного 5 розряду виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернавське» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на не повне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин по справі та невірно дану оцінку зібраним доказам по справі, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним та матеріальним законом постановив рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Як видно з матеріалів справи, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 185 КК України, після чого розпорядженням виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» № 2403 від 25.12.2013 року був звільнений з займаної посади електрослюсаря підземної дільниці енергопостачання і ремонту електрообладнання по пункту 8 статті 40 КЗпП України ( а.с. 10 - 12, 39 - 40, 9).

Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94, № 18 від 26.10.95, № 15 від 25.05.98 року, за пунктом 8 статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (ст. 21 КпАП), незалежно від того, чи застосовувались до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинено розкрадання.

З огляду на викладене, а також на те, що позивач за вироком суду визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 185 КК України, доводи ОСОБА_2 про те, що він був засуджений лише за незаконний замах на таємне викрадання чужого майна і в силу цього це не є фактичним заволодінням чужим майном, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ОСОБА_2 були здійсненні всі необхідні для скоєння вказаного злочину дії, але з причин незалежних від нього довести свого наміру на тайне задоволення майном підприємства він не зміг до кінця.

З цих підстав, на думку судової колегії, не можуть бути прийняті до уваги і доводи позивача про те, що звільнення за замах на заволодіння чужим майном по пункту 8 статті 40 КЗпП України повинно визнаватись як дисциплінарне стягнення.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: