АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5074/14 Головуючий 1 інст. Шмадченко С.І.
Категорія:відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 2 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

11 липня 2013 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію завданої матеріальної шкоди у розмірі 27556 грн., компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 20000 грн. та понесені витрати за оплату судової експертизи у розмірі 2203 грн. Позивач посилалася на те, що з вини відповідача ОСОБА_2 21.05.2013 року сталося залиття її квартири АДРЕСА_1. Внаслідок залиття у її квартирі були зіпсовані: шпалери в коридорі та ламіноване покриття у всіх приміщеннях, внутрішня електропровідна по всій квартирі, деформовані двері у вбиральні та ванній кімнаті, всі меблі втратили естетичний вигляд. В зв'язку з чим вона перенесла нервовий стрес та погіршився її стан здоров'я.

25 жовтня 2013 року, позивач ОСОБА_4 також звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь компенсацію завданої йому моральної шкоди у розмірі 20000 грн., посилаючись на те, що нервове напруження та стрес, що виникли з моменту залиття квартири та тривають дотепер негативно впливають на його емоційний стан та спричинили погіршення якості його повсякденного життя.

Ухвалою суду від 05 березня 2014 року цивільні справи за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, посилався на те, що відповідач не заперечує, що саме з її вини сталося залиття квартири позивачів, але вона не згодна з розрахунком матеріальної та моральної шкоди. Позивачі не надали доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 червня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у сумі 27556 грн., понесені витрати за проведення експертизи у сумі 2203 грн., компенсацію моральної шкоди у сумі 3000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 297 грн.59 коп. У позові ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати рішення ухвалене 02 червня 2014 року Київським районним судом м. Харкова за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобовязує.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.18 та п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями № 572 затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року, власники квартир, наймачі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходи до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Своєчасно повідомляти власника будинку про виявлені несправності, які порушують нормальну експлуатацію цього будинку.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких зазнала фізична особа у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода не пов'язана з розміром відшкодування матеріальної шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Позивач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 05.04.2005 року є власником двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2. У даній квартирі зареєстрований та фактично мешкає зі своєю сім'єю син позивача ОСОБА_4 Відповідач є власником квартири № 55, розташованої у тому ж будинку поверхом вище.

21 травня 2013 року квартиру позивачів було залито, що підтверджується актами комісії ОЖК «Дом-сервис» від 22.05.13, від 14.06.13 (а.с.10,11). У актах вказано, що залиття квартири позивачів сталося з вище розташованої квартири №55 з причини виходу з ладу різьби на врізку гарячої води.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 104405 від 13.01.2014 р., вартість ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_2 з урахуванням вартості матеріалів і робіт, на момент проведення експертизи, становить 27556 грн.

Факт залиття квартири позивачів з вини відповідача в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7

Акти про залиття квартири містять інформацію про залиття квартири позивачів, а причиною залиття явилось несправний стан трубопроводу у квартирі відповідача. Отже мав місце факт неналежного утримання трубопроводу, тому суд правильно дій шов до висновку, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3, яка є власником квартири спричинену матеріальну шкоду у сумі 27556 грн. та понесені витрати за проведення експертизи у сумі 2203 грн.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. суд задовольнив часткова і стягнув з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди у сумі 3000 грн. враховуючи перенесені страждання в зв'язку з пошкодженням її майна.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позову позивачу ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн. у зв'язку з відсутністю доказів погіршення якості його повсякденного життя.

Судова колегія вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири та відмову у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 2 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: