Справа № 750/5044/14
Провадження № 6/750/456/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Лямзіна Н.Ю.,

при секретарі Чернобай Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в:

21.05.2014 року державний виконавець Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, що виникли за виконавчим листом № 2-1154/10.

В обґрунтування подання зазначив, що заборгованість за виконавчим провадженням не погашена та перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, подання просив розглядати без його участі.

Сторони виконавчого провадження не викликалися, відповідно до вимог статті 3771 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У провадженні державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_1 знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на підставі виконавчого листа № 2-1154/10 виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області.

Відповідно до наданих суду матеріалів, на підставі виконавчого листа державним виконавцем 01.11.2010 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням суду.

Ніяких доказів на підтвердження ухилення боржником від виконання виконавчих листів не надано.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже державному виконавцю надано право не в будь-якому разі звертатись із поданням до суду, а тільки в разі ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань. Під поняттям «ухилення» від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність коштів, майна тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини. На момент звернення з поданням до суду, факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження

Згідно положень статті 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Виходячи зі змісту п.5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» ухилення громадянина України від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) можливе лише за наявності умислу. Адже у цьому випадку особа усвідомлює протиправний характер своєї дії або бездіяльності , передбачає її суспільно шкідливі наслідки і бажає (або свідомо припускає) їх настання, що свідчить про наявність як інтелектуальної, так і вольової ознаки у поведінці особи. Отже, особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено зворотне.

Враховуючи вищевикладене вказане подання не підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішень суду, а ЦПК України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання..

Керуючись статтями 208 210, 293, 3771 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні подання головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя