Справа № 716/1620/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2014 року м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.,

секретаря - Задорожняк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заставнівського районного суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за борговою розпискою у сумі 103600 (ста трьох тисяч шестиста) гривень з урахуванням 3% річних та судові витрати по справі.

Посилається на те, що він 22.08.2010 року надав відповідачу ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 8000 (восьми тисяч) доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 22.08.2010 року. Вказану суму грошей відповідач зобов'язувався повернути до 01.01.2012 року, але до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язані не виконав.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про зменшення позовних вимог в зв'язку із тим, що відповідач частково повернув йому суму заборгованості, в зв'язку із чим просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 103600 (ста трьох тисяч шестиста) гривень та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Надав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу у його відсутності

Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що 22.08.2010 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 в позику кошти в сумі 8000 (восьми тисяч) доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму до 1 січня 2012 року, що вбачається з розписки (а.с. 4).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцю розписку, датовану 22.08.2010 року, відповідно до якої відповідач отримав у позивача позику в сумі 8000 доларів США. (а.с. 4). Оригінал вказаної розписки був наданий позивачем в судове засідання та досліджений судом.

За результатами дослідження оригіналу згаданої боргової розписки, суд приходить до висновку, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов'язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позичальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає зобов'язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості й відповідно дана розписка незалежно від найменування документа є підтвердження існування між сторонами договірних зобов'язань та відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики.

Крім того, статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Станом на дату винесення рішення, тобто станом на 12.12.2014 року, відповідач ОСОБА_2, суму позики позивачу ОСОБА_1 не повернув, хоча зобов'язувався її повернути до 01 січня 2012 року.

Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення боргу, як це було визначено договором позички, укладеним між сторонами в усній формі.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути суму боргу за борговою розпискою в розмірі 8000 (восьми тисяч) доларів США, що на дату звернення до суду, тобто станом на 04.11.2014 року еквівалентно 103600 (ста трьом тисячам шестиста) гривням, що видно з довідки (а.с. 3).

Крім того, відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у справі слід провести розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1067,00 (тисячі шістдесяти семи) гривень 00 копійок.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні та обґрунтовані й відповідно підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 1046,1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 169, 197, 214, 215, 224, 225 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номерНОМЕР_2 борг за борговою розпискою в сумі 8000 (восьми тисяч) доларів США, що на дату звернення до суду, тобто станом на 04.11.2014 року еквівалентно 103600 (ста трьом тисячам шестиста) гривням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрілець Я.С.