Дата документу 14.03.2014
Справа № 2-170/11
Провадження № 4-с/334/19/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2014 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді - Нікітенко Н.П., при секретарі Сагайдак Г.В., розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державнолї виконавчої служби України ОСОБА_2

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 в якій зазначив, що 12.03.2013р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі № 2-170/11 про звернення стягнення не предмет іпотеки.

На підставі зазначеного виконавчого документу державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2013р. ВП № 37511698.

Після невиконання ОСОБА_1 рішення у строк, встановлений для самостійного виконання, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014р. ВП № 41464955 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 2 578 072, 40 грн.

Зазначену постанову було отримано рекомендованим листом 15.01.2014р.

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014р. ВП № 41464955 ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним дії державного виконавця, а постанову про відкриття виконавчого провадження неправомірною.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги, викладені у скарзі, підтримав в повному обсязі суду пояснив, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2013р. ВП № 37511698 ОСОБА_1 не отримував, що підтверджується листом УДППЗ «Укрпошта» № 26-14-27 від 24.02.2014р., що в свою чергу унеможливило самостійне виконання рішення у встановлений термін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2013р. по справі № 22ц/778/39/13 та виконавчим листом встановлено спосіб виконання рішення, а саме: реалізація предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. В такий спосіб виконати рішення може тільки виконавча служба на стадії примусового виконання рішення, а ОСОБА_1 взагалі не може виконати рішення самостійно. Також представник зазначив, що сума виконавчого збору повинна розраховуватися у розмірі 10% від вартості майна на яке звертається стягнення та просить суд скаргу задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечував, зазначивши, що справа не підвідомча Ленінському районному суду м. Запоріжжя та повинна розглядатися в порядку КАС України, просив суд закрити провадження по справі.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2014р. по справі № 2-а/331/37/14 було відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014р. ВП № 41464955 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 2 578 072, 40 грн. Судом встановлено, що характер спірних правовідносин, коло осіб-учасників процесу, вказує на те, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку КАС України, а розглядається в порядку цивільного судочинства та розяснено заявнику його право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначена Ухвала набула законної сили, ніким не оскаржена та не скасована, тому суд відмовив представнику державного виконавця в закриття провадження по даній справі.

Крім того, під час розгляду скарги судом встановлено, що 12.03.2013р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі № 2-170/11 про звернення стягнення на нерухоме майно.

В виконавчому листі зазначено , що «в рахунок погашення заборгованості за договором не відновлюваної кредитної лінії від 25.03.2008 року № 047/08, укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яка станом на 06.01.2010 року становить 25780724 (двадцять пять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 03 копійки, та складається з заборгованості за кредитом 2949997,99 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ складає 23555733,95 грн) ; заборгованість за нарахованими відсотками 269718,96 доларів США ( що в еквіваленті за курсом НБУ складає 2153705,90 грн) ; пеня за просрочку платежів 71284,18 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлове приміщення, VІІІ літ. А-5, загальною площею 117,2 кв. м., яке знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, проспект Леніна, будинок 228 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 1638 від 28.04.2005 року, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 4939181, з реалізацією предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмету іпотеки, визначеною на стадії виконання рішення суду на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна».

В виконавчому документі «боржником» вказано ОСОБА_1.

При цьому слід зазначити, що з невідомих причин виконавча служба прийшла до висновку, що боржником в стягненні 25780724 (двадцять пять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 03 копійки є саме ОСОБА_1, а не ОСОБА_3.

Незаконність дій державного виконавця випливає з порушенням ним правил підвідомчості, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України покладається виконання рішень за якими, сума зобовязання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Натомість судом встановлено, що предметом рішення та виконавчого листа було лише звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення з ОСОБА_1 загальної суми заборгованості за кредитним договором. Виконавчий документ не містить зобовязання про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» грошових коштів у розмірі 25780724, 03 грн.

При цьому на момент укладенні іпотечного договору № 047/08/1і від 25.03.2008 року вартість предмета іпотеки становила 1775580,00 грн., що в будь-якому випадку не перевищує десяти мільйонів гривень.

Порядок здійснення звернення стягнення на заставне майно спеціально передбачений нормами ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, незважаючи на те, що в рішенні апеляційного суду Запорізької області прописано, що в рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_3 звертається стягнення на майно ОСОБА_1, і ніде в рішенні суду не визначено, що боржником за 25780724,03 грн перед АКБСР «Укрсоцбанк» є саме ОСОБА_1, Державна виконавча служба України в порушення підвідомчості приймає виконавчий документ і відкриває провадження.

На підставі зазначеного виконавчого документу та за заявою АКБСР «Укрсоцбанк» державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2013р. ВП № 37511698.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцію, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що згідно письмової відповіді УДППЗ «Укрпошта» № 26-14-27 від 24.02.2014р., особисто ОСОБА_1 не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2013р. ВП № 37511698.

Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №37511698, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2013р. рекомендованим листом з повідомленням на адресу ОСОБА_1, яка зазначена у виконавчому документі. З цього моменту він вважається повідомленим та державний виконавець не зобовязаний пересвідчуватися в отриманні постанови.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Після спливу строку, встановленого для самостійного виконання, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014р. ВП № 41464955 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 2 578 072, 40 грн.

Судом встановлено, що розрахунок суми виконавчого збору у розмірі 10% від загальної суми заборгованості 25 780 724, 03 грн. за договором не відновлюваної кредитної лінії № 047/08 від 25.03.08р. укладеним між ОСОБА_3 та АКБСР «Укрсоцбанк» визначено не вірно.

Так, у резолютивній частині Ухвали апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2013р. по справі № 22ц/778/39/13, якою було змінено рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2012р. та у виконавчому листі від 12.03.2013р. по справі № 2-170/11 зазначено:

«в рахунок погашення заборгованості за договором не відновлюваної кредитної лінії № 047/08 від 25.03.08р. укладеним між ОСОБА_3 та АКБСР «Укрсоцбанк», яка станом на 06.01.2010 року становить 25 780 724 (двадцять пять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 03 копійки та складається з заборгованості за кредитом 2 949 997, 99 доларів США, (що в еквіваленті за курсом НБУ складає 23 555 733, 95 грн.), заборгованість за нарахованими відсотками 269 718, 96 доларів США, (що в еквіваленті за курсом НБУ складає 2 153 705, 90 грн.), пеня за прострочку платежів 71 284, 18 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежитлове приміщення VIII літ. А-5, загальною площею 117, 2 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, будинок 228, та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 1638 від 28.04.2005р., реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 4939181, з реалізацією предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмету іпотеки, визначеною на стадії виконання рішення суду на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна».

Отже предметом спору було лише звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1, а не стягнення з ОСОБА_1 загальної суми заборгованості за кредитним договором. Виконавчий документ не містить формулювання про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» грошових коштів у розмірі 25 780 724, 03 грн.

Більш того, ОСОБА_1 не є позичальником, а є лише майновим поручителем, який відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Таким чином, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» сума виконавчого збору повинна розраховуватися у розмірі 10% від вартості майна на яке звертається стягнення.

Крім того, у резолютивній частині Ухвали апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2013р. по справі № 22ц/778/39/13, якою було змінено рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2012р. та у виконавчому листі від 12.03.2013р. по справі № 2-170/11 чітко встановлено спосіб виконання - реалізація предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмету іпотеки, визначеною на стадії виконання рішення суду на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Організація та проведення прилюдних торгів це виключна компетенція виконавчої служби, яка на стадії виконання рішення суду має доручити проведення оцінки субєкту оціночної діяльності, шляхом проведення тендера обрати торгуючу організацію, опублікувати оголошення про проведення торгів та таке інше.

Такий спосіб виконання рішення унеможливлює його самостійне виконання ОСОБА_4 та сам виконавчий документ такого не передбачає.

На підставі викладеного, а також ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014р. ВП № 41464955 - незаконними.

Визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014р. ВП № 41464955 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 578 072, 40 грн. неправомірною.

Ухвала може бути оскаржене протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: Нікітенко Н. П.