Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5654/14 Головуючий у 1-й інстанції Іжевська Н.Г.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.

суддів Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частину квартири, як об'єкту спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частину квартири, як об'єкту спільної сумісної власності.

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2006 року, мають сина ОСОБА_5, батьком якого відповідач не записаний.

У 2012 році на спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Відповідач оформив право власності на зазначену квартиру на своє ім'я.

В травні 2013 року їхні відносини погіршились, відповідач вигнав її з дитиною з квартири.

Позивач зазначає, що вказана квартира є спільним майном придбана під час спільного проживання.

На підставі викладеного, позивач просила суд, визнати зазначену квартиру спільним майном її та відповідача та визнання за нею право власності на ? частину квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та залишити позов без розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10 та 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Результат аналізу указаних норм дає підстави для висновку, що положення ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 56 СК України щодо непроживання подружжя спільно стосується лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, обов'язковому встановленню та доказуванню в судовому засіданні підлягають факти придбання одним з подружжя майна за час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що в період з вересня 2006 року по травень 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебували в будь-якому зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4

Позивач має сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого згідно свідоцтво про народження записано ОСОБА_4 (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції, встановивши, що свідки з боку позивача, які є її близькими родичами, не змогли достовірно підтвердити, що сторони дійсно вели спільне господарство та весь час з вересня 2006 року по травень 2013 року проживали разом, показання свідків позивача суперечили показанням свідків відповідача, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено наявність між нею і відповідачем усталених відносин, притаманних подружжю, в період з вересня 2006 року по травень 2013 року та не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства і спільного бюджету, участі у набутті 14 квітня 2011 року спільно з відповідачем спірної квартири.

Судом першої інстанції повно досліджено обставини та матеріали справи, надана оцінка всім зібраним доказам, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: