Справа № 1301/1936/2012 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/3848/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Савуляка Р.В., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, представника ПАТ "Приватбанк" Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславского міського суду Львівської області від 28 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, з врахуванням збільшених вимог, прийнятих судом, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVBRGA від 28 серпня 2008 року укладеного із ОСОБА_2 у розмірі 22907 доларів США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2023 року, звернення стягнення на квартиру загальною площею 62,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством КБ "ПриватБанк" (надалі ПАТ КБ "ПриватБанк") з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням "ПриватБанку" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім цього, просив виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7 із спірної квартири. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між сторонами існують відносити, які виникли з договору кредиту від 25 липня 2008 року. Предметом договору є кошти в сумі 22907 доларів США, зі сплатою 15% річних, з погашенням кредиту та процентів щомісяця, не пізніше останнього робочого дня кожного календарного місяця. В забезпечення виконання даного кредитного договору цього ж дня між позивачем і відповідачами було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є спірна квартира. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором кредиту позичальником станом на 15 листопада 2012 року заборгованість становить 39285.62 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.11.2012 року складає 313892.13 грн., яка складається з наступного: 22648.79 долара США - заборгованість за кредитом; 7230.34 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1721.92 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 5784.03 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31.29 долара США штраф (фіксована частина), 1869.25 долара США- штраф (процентна складова). Просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, виселити відповідачів із квартири, на яку звертається стягнення. Крім цього, просив стягнути із відповідачів судові витрати по справі.

Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVBRGA від 28 серпня 2008 року в розмірі 39285 доларів США 62 центи, що еквівалентно 313 892 гривень 13 копійок, відповідно до курсу НБУ від 15 листопада 2012 року звернуто стягнення на квартиру загальною площею 62,3 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним Акціонерним товариством КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу даної квартири.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 3138 гривень 92 копійки сплаченого судового збору .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. Вважає рішення незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не з'ясовано обставини, що мають суттєве значення для справи і зроблено висновки, що не відповідають обставинам даної справи. Позивачем не було доведено факт реальної суми заборгованості по кредиту, а тому визначення суми боргу 39825,62 дол. США (еквівалент 313892,13 грн.) є неправомірними. Зазначає, що безпідставними є посилання позивача на ту обставину, що реєструючи малолітнього ОСОБА_7 ними було порушено вимоги умов спірного договору. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам неповністю відповідає.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № LVBRGA, відповідно до умов якого було надано кредит в розмірі 22907 дол. США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 01 вересня 2008 року позивачем було укладено іпотечний договір з відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за умовами якого ними надано в іпотеку належну їм квартиру загальною площею 62,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором кредиту позичальником станом на 15 листопада 2012 року заборгованість становить 39285.62 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.11.2012 року складає 313892.13 грн., яка складається з наступного: 22648.79 долара США - заборгованість за кредитом; 7230.34 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1721.92 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 5784.03 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31.29 долара США штраф (фіксована частина), 1869.25 долара США- штраф (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги про включення до розрахунку заборгованості усієї суми кредитних коштів в розмірі 3704,85 дол. США, призначених для сплати страхових платежів у випадку і порядку передбаченому п.п. 2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору є безпідставними, оскільки лише частина цих коштів в розрахунку заборгованості відображена в графі "Сальдо поточне" та перераховано банком на сплату чергових страхових платежів на загальну суму 565,01 дол. США за період з 2009 року по 2012 рік, а саме: 27.08.2009 року на суму 135, 66 дол. США; 27.08.2010 року на суму 145,12 дол. США; 26.08.2011 року на суму 143,04 дол. США; 27.08.2012 року на суму 141,19 дол. США.

Доказів сплати страхових платежів відповідачем не надано, а з наданих ОСОБА_2 в апеляційній інстанції квитанцій ( а.с. 53-58) не вбачається, що це є сплатою страхових платежів.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині стягнення пені, суд першої інстанції вірно виходив з того, що п. 5.4 Кредитного договору передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов"язання повинне бути виконане позичальником, а у відповідності до п. 5.5 Кредитного договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень п.ч.1,3 ст.33 Закону України "Про іпотеку"у разі невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ч.2 ст.39, ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України передбачено, що одночасно з винесенням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконала та допустила заборгованість перед іпотекодержателем, який у відповідності до умов договору іпотеки вправі у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна, а тому позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення відповідачів з приміщення, переданого в іпотеку є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 39 Закону України "про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалазованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції у відповідності до норм чинного законодавства повинен був встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки, а тому резолютивна частина рішення суду підлягає зміні відповідно до ст. 303 ЦПК України із зазначенням в ній ціни продажу предмета іпотеки, встановленої незалежним експертом - оцінювачем, а саме ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач при поданні позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 3138, 92 грн.

З рішенням суду в частині покладення на відповідачів солідарної відповідальності за судові витрати банку у справі погодитися не можна, оскільки відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

За відсутності таких умов, рішення в зазначеній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь позивача з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 784,73 грн. судового збору з кожного.

Керуючись ст. 307. 314. 315,317,319 ЦПК України колегія суддів.-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 березня 2014 року змінити в частині звернення стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки нерухомого майна, доповнивши його: за ціною продажу предмета іпотеки, встановленою незалежним експертом - оцінювачем, а саме ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації.

Рішення скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" 3138 гривень судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" по 784,73 грн. судового збору з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: М.М. Шандра

Судді Р.В. Савуляк

Н.Л. Шумська