Справа №442/4828/14-ц
Провадження №2/442/1644/2014
07 листопада 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області:
в складі: головуючого судді: Коваля Р.Г.
з участю секретаря: Далявської Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити, щодо постановлення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутності не надавав, а тому, керуючись ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності за наявних у справі доказів, провівши заочний розгляд справи.
Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.
З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.
Згідно п. 3.1 договору безпроцентної позики від 30.12.2010 року, який укладений між сторонами, вони погодили дату до настання якої позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві суму позики, який становить 7 календарний день з моменту пред'явлення вимоги позикодавцем позичальнику.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
Згідно ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Згідно п. 4.2 договору безпроцентної позики від 01.12.2010 року, який укладений між сторонами, у випадку порушення позичальником умов п. 2.3 та п. 3.1 зазначеного договору, останній зобов'язується сплатити позикодавцеві (крім суми позики) штраф у сумі 10% від загальної суми позики.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Проте, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Про застосування до вимог позивача по справі строку позовної давності заявлено суду не було, у зв'язку з чим суд не вправі застосовувати позовну давність.
Згідно ст. ст. 627, 628 ЦК України, сторони вільні в укладенні договору, визначенні його умов; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ним та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до положень ст. 203 та ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3-5ст. 203 ЦК України; недійсною визнається угода, що була укладена з порушенням вимог чинного законодавства.
При розгляді справи судом прийнято до уваги, що договір позики, укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, що при його укладенні кожна з сторін діяла добросовісно і дійшла домовленості відносно всіх основних і суттєвих його умов, в тому числі про юридичну природу договору, строк його дії, суми позики, відповідальності за несвоєчасне повернення позики, коло обов'язків і прав кожної з сторін; що договір позики укладено у письмовій формі, посвідчено нотаріусом, всі умови договору виконані; договір вчинено правомочними сторонами.
При цьому сторони, які вільні в укладанні договору, передбачили умови в частині визначення стягнення за прострочення виконання зобовязання (стягнення штрафу (пені) в твердій грошовій сумі, що хоча і не передбачено ст. 549 ЦК України, але не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, сторони самі визначили розмір грошових стягнень за прострочення виконання зобов'язання, і вправі забезпечувати свої зобов'язання саме таким чином.
Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Р.Г. Коваль