Єдиний унікальний номер 725/4203/14-ц
Номер провадження 2/725/962/14
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

05.08.2014 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Рідне Коло» про стягнення боргу за депозитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом.

05.08.2014 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову в межах розгляду вище вказаної цивільної справи.

Просила накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що належать Кредитній спілці «Рідне Коло» у межах суми заявлених нею позовних вимог, а саме 250020,24 грн.

Вказувала на те, що відповідач на даний момент перебуває в стані припинення та не вчиняє жодних дій для повернення грошових коштів за договором депозитного вкладу, який був укладений між нею та відповідачем, у звязку з чим вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали заяви, частково дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою особи, які беруть участь у справі, допускаються на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову має бути зазначено відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так, з заяви про забезпечення позову не вбачається на яке саме рухоме та нерухоме майно позивач просить накласти арешт, а також де та на яких розрахункових рахунках знаходяться грошові кошти відповідача.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Проте в порушення вище вказаних вимог закону ні матеріали клопотання ні матеріали цивільної справи не містять необхідних відомостей щодо перебування у власності відповідача будь-якого рухомого або нерухомого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, відповідно до змісту Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, обтяження рухомого та нерухомого майна підлягає держаній реєстрації, при цьому для такої реєстрації необхідно вказувати актуальні дані щодо майна на яке накладається відповідне обтяження та як вбачається з заяви про забезпечення, а також матеріалів справи, останні не містять даних щодо рухомого та нерухомого майна, яке належить відповідачу та про накладення арешту на яке клопоче позивач.

Таким чином, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування , проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.60, 151-153, 208-210, 293 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Рідне Коло» про стягнення боргу за депозитним договором відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна