Справа № 368/1385/14-ц
провадження № 2/368/428/14
УХВАЛА

"12" вересня 2014 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Губенко А.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши під час розгляду в судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Балико - Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальності «Земінвест - Груп», треті особи: Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору оренди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Балико - Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальності «Земінвест - Груп», треті особи: Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору оренди.

Представник Товариства з обмеженою відповідальності «Земінвест - Груп» звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження по справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, мотивуючи своє клопотання тим, що Україна є демократичною, правовою державою, в якій визнається і гарантується місцеве самоврядування, що є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного обєднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (статті 1, 7, частина перша статті 140 Основного Закону України).

Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Основного Закону України). Акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Отже, ці повноваження охоплюються зазначеним у статті 143 Конституції України поняттям "інші питання місцевого значення", а тому при їх здійсненні сільські, селищні, міські ради виступають як субєкти владних повноважень, які реалізують розпорядчі та інші функції.

Таким чином, вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4, пункт 1 частини першої, частина друга статті 17 Кодексу).

Аналогічна позиція закріплена в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) та постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р.

Представник позивача заперечила проти клопотання представника відповідача ТОВ «Земінвест - Груп» заперечила, оскільки нею проглядалася практика розгляду справ по даній категорії, тому підстав для задоволення клопотання немає.

Суд, вислухавши учасників процесу, прийшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що вникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п. 6 та п. 7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вбачається, що при вирішенні питань, повязаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати розяснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а, „б, „в, „г статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має зясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи повязані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

З вищевикладеним, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання представника ТОВ «Земінвест - Груп» про закриття провадження по справі відсутні, тому у задоволенні клопотання суд відмовляє.

На підставі ст. ст.. 15, 205, 209, 210 ЦПК України суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Земінвест - Груп» про закриття провадження по справі - відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Балико - Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальності «Земінвест - Груп», треті особи: Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору оренди - продовжити по суті.

Ухвала апеляційному оскарження не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3