Дата документу Справа №
В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 31 липня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом
Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 06 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 2996,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3302,80 грн., заборгованість по комісії за користування кредиту в сумі 1071,36 грн., штраф (фіксована частина)у сумі 250 грн., штраф (процентна складова) у сумі 368,55 грн., а всього - 7989,57 грн. Вирішено питання щодо судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а скарга банку підлягає відхиленню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 309, 310 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення являється невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 10).

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Таким чином, повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, в зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 11505,94 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 3098,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 5831,04 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом у сумі 1790 грн. 58 коп., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 250.00 грн. - фіксована частина штрафу; 536,00 грн. - процентна складова.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою (а.с. 17, 18) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), останній платіж за вказаним договором здійснено на погашення процентів 15.09.2008 року (а.с. 6), а дія картки закінчилась в листопаді 2011 року.

Відповідач нової картки не отримував, на це послався і представник банку.

Відповідач відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України до ухвалення рішення відповідач звернувся до суду першої інстанції з письмовою заявою про застосування позовної давності (а.с. 34, 73).

Останній платіж на погашення боргу за вказаним договором здійснено 15.09.2008 року (а.с. 6). Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором тобто з жовтня 2008 року.

Проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 03.12.2013 року (а.с. 2), тобто за межами установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) та від 18 червня 2014 року №6-61цс14).

Посилання банку на проведення операцій по рахунку відповідачем після 15.09.2008 року не підтверджено належними доказами, оскільки відсутні дані про те, що сам відповідач здійснив ці операції. Окрім цього, такі дані не містились в доданому до позову розрахунку, і частина таких операцій за посиланням банку проведена після спливу терміну дії картки, а відповідач нову картку не отримував.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів. -