Справа №442/2673/14-ц
Провадження №2/442/1170/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Коваля Р.Г.

з участю секретаря: Чолавін Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дрогобичі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третіх осіб ОСОБА_1, ВДВС Дрогобицького МРУЮ про скасування рішення № 216 від 21.11.2013 року про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, що перебуває в заставі АТ «УкрСиббанк», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовною заявою до відповідача виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третіх осіб ОСОБА_1, ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про скасування рішення № 216 від 21.11.2013 року про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, що перебуває у заставі АТ «УкрСиббанк».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав позичальнику ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 31500,00 швейцарських франків, і останній зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25 березня 2022 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника 29 березня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 434. Згідно ОСОБА_3 іпотеки, Іпотекодавцем надано в заставу наступне нерухоме майно, а саме: квартиру № 21, що знаходиться в м. Дрогобич, по вул. Княгині Ольги, буд. № 4, Львівської області, загальною площею 45,3 кв.м. та належить Іпотекодавцю а праві власності.

Цього ж дня, Приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_2 було зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та оголошено заборону відчуження нерухомого майна.

В звязку з невиконанням Позичальником зобовязань по Кредитному договору ПАТ «УкрСиббанк» був змушений звернутися в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою про стягнення з заборгованості за вказаним Кредитним договором.

20.03.2012 року, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» були задоволені та видано виконавчі листи на примусове виконання рішення суду.

В подальшому, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із заявою на примусове виконання вищевказаного виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції

16.05.2013 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2196/11, який виданий 08.04.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 221578, 78 грн.

Актом від 19.08.2013 року описано та арештовано нерухоме майно, що перебуває в заставі АТ «УкрСиббанк та належить на праві власності ОСОБА_1, а саме - квартиру № 21, що знаходиться в м. Дрогобич, по вул. Княгині Ольги, буд. № 4, Львівської області, загальною площею 45,3 кв.м

24.02.2014 року на адресу АТ «УкрСиббанк» надійшов ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції від 17.02.2014 року за № Д-3/09-13/1511 та копія витягу з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 21.11.2013 року № 216.

Відповідно до п. 12 спірного рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради вирішено відмовити відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області у задоволенні вимоги про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме - квартири № 21 , що знаходиться в м. Дрогобич, по вул. Княгині Ольги, буд. №4, Львівської області, що належить на праві власності ОСОБА_1 де зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Дана обставина унеможливлює реалізацію майна боржника та значно ускладнює виконання рішення суду, вважає, що рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 21.11.2013 року № 216 про відмову у наданні згоди на реалізацію нерухомого майна в рахунок погашення боргу, що встановлено рішенням суду, порушує охоронювані законом права та інтереси АТ «УкрСиббанк» як Іпотекодержателя. Незаконне рішення унеможливлює реалізацію АТ «УкрСиббанк» своїх прав, передбачених чинним законодавством. Разом з тим, іпотекодавець не звертався до Банку із проханням надати дозвіл на реєстрацію неповнолітніх дітей, чим порушив умови ОСОБА_3 іпотеки. Комісія з питань захисту прав дитини вирішила, що реалізація нерухомого майна порушить охоронювані законом права та інтереси неповнолітніх дітей, зазначивши лише загальні норми законодавства з питань захисту прав дітей, не звернула увагу на те, що нерухоме майно перебуває в заставі Банку, а неповнолітні діти були зареєстровані після укладення ОСОБА_3 іпотеки без згоди Іпотекодержателя. Крім того, Комісія під час розгляду вимоги ДВС не застосувала приписи Закону «Про іпотеку» як спеціального закону та Житлового кодексу України, які регулюють відносини щодо неповнолітніх дітей, які мають право проживання в житловому приміщенні, що перебуває в іпотеці.

В судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на обставини викладені у тексті позовної заяви та надав пояснення, котрі аналогічні до викладеного у позові.

Представник відповідача виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області - ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог позивача з підстав викладених у поданому письмовому запереченні.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду даної справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення йому поштового відправлення, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав, скерував на адресу суду письмове заперечення, яке долучено до матеріалів даної справи, і відтак суд розглянув дану справу на наявних у ній доказах.

Представник третьої особи ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду даної скарги, про що свідчать відмітки про отримання ними судового повідомлення, заяви про розгляд даної справи у відсутності представника подано не було, а тому суд розглянув дану справу на наявних у ній доказах.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту прав є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Матеріалами справи встановлено, що 29 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року, були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав позичальнику ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 31500,00 швейцарських франків, і останній зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25 березня 2022 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 29 березня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 434. Згідно ОСОБА_3 іпотеки, Іпотекодавцем надано в заставу нерухоме майно, а саме: квартира № 21 , що в м. Дрогобич, по вул. Княгині Ольги, буд. № 4, Львівської області, загальною площею 45,3 кв.м. та належить Іпотекодавцю на праві власності.

Цього ж дня, Приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_2 було зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та оголошено заборону відчуження нерухомого майна.

В звязку з невиконанням Позичальником зобовязань по Кредитному договору ПАТ «УкрСиббанк» був змушений звернутися в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою про стягнення з заборгованості за вказаним Кредитним договором.

20.03.2012 року, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» були задоволені та видано виконавчі листи на примусове виконання рішення суду.

В подальшому, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із заявою на примусове виконання вищевказаного виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції

16.05.2013 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2196/11, який виданий 08.04.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 221578, 78 грн.

Актом від 19.08.2013 року описано та арештовано нерухоме майно, що перебуває в заставі АТ «УкрСиббанк та належить на праві власності ОСОБА_1, а саме - квартиру № 21, що знаходиться в м. Дрогобич, по вул. Княгині Ольги, буд. № 4, Львівської області, загальною площею 45,3 кв.м

24.02.2014 року на адресу АТ «УкрСиббанк» надійшов ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції від 17.02.2014 року за № Д-3/09-13/1511 та копія витягу з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 21.11.2013 року № 216.

Відповідно до п. 12 спірного рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради вирішено відмовити відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області у задоволенні вимоги про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме - квартири № 21, що знаходиться в м. Дрогобич, по вул. Княгині Ольги, буд. №4, Львівської області, що належить на праві власності ОСОБА_1 де зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Статтями 2, 33, 41 Закону України «Про Іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки:

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації;

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки;

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" ( 606-14 ), з дотриманням вимог цього Закону;

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя;

Згідно зі ст. 19, ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не було виконане, якщо інше не передбачене законом чи договором. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги ;

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Частиною 2 ст. 589 ЦК України передбачено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги;

Умовами ОСОБА_3 іпотеки, укладеного між сторонами а саме позивачем та третьою особою ОСОБА_1, в п.1.3. встановлено, що Іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, в тому числі дітей.

Умовами п. 2.4.9. ОСОБА_3 іпотеки передбачено, що Іпотекодавець зобовязався не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя.

Як встановлено в судовому засіданні іпотекодавець ОСОБА_1 не звертався до Банку із проханням надати дозвіл на реєстрацію неповнолітніх дітей, чим порушив умови ОСОБА_3 іпотеки.

Згідно з ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб чи безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

При розгляді даної справи судом встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини Дрогобицького виконавчого комітету вирішила, що реалізація нерухомого майна порушить охоронювані законом права та інтереси неповнолітніх дітей, зазначивши лише загальні норми законодавства з питань захисту прав дітей.

Одночасно комісія з питань захисту прав дитини Дрогобицького виконавчого комітету не звернула увагу на те, що нерухоме майно перебуває в заставі Банку, а неповнолітні діти були зареєстровані після укладення ОСОБА_3 іпотеки без згоди Іпотекодержателя.

Як вбачається із виписки з домової книги про склад сімї та прописку від 20.03.2007 року № 2563, в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_9 (дружина позичальника ОСОБА_1М.), ОСОБА_10, що свідчить про те, що на момент укладення ОСОБА_3 іпотеки квартири малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 не були зареєстровані в квартирі № 21, що в м. Дрогобич, по вул. Княгині Ольги, буд. №4, Львівської області, що належить на праві власності ОСОБА_1

Крім того, суд вважає, що комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Дрогобицької міської ради під час розгляду вимоги ДВС не застосувала приписи Закону «Про іпотеку» як спеціального закону та Житлового кодексу України, які регулюють відносини щодо неповнолітніх дітей, які мають право проживання в житловому приміщенні, що перебуває в іпотеці.

Відповідно до ст. 132-1 Житлового кодексу України до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому цим Кодексом.

Приписами ст. 132-2 Житлового кодексу України встановлено, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім'ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку.

Таким чином, нормами Житлового Кодексу України передбачені випадки, коли неповнолітні діти можуть залишитися без житла, що передано в іпотеку.

Твердження третьої особи ОСОБА_1, які ним викладенні у поданому письмовому запереченні судом до уваги не можуть бути прийнятті, оскільки жодним чином не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, і таке заперечення суд вважає, що подане з метою уникнення виконання умов укладеного між ним та позивачем ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 29.03.2007 року, і повністю спростоване здобутими та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування рішення № 216 від 21.11.2013 року про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, що перебуває у заставі АТ «УкрСиббанк» підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 21.11.2013 року № 216 про відмову у наданні згоди на реалізацію нерухомого майна а саме квартири № 21, що в м. Дрогобичі по вул. Княгині Ольги, буд. 4, що перебуває в заставі АТ «УкрСиббанк».

Стягнути з Дрогобицької міської ради Львівської області в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 243,60 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Р.Г.Коваль