Справа №442/2317/14-ц
Провадження №2/442/1073/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої-судді - ОСОБА_1
при секретарі - Антоненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач у судове засідання не зявилась, подавши суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Відповідачка в судове засідання не зявилась, не повідомивши причин своєї неявки, хоча була своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи за адресою, зазначеною у позовній заяві, а тому, суд вважає відповідачку належно повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачки неповажною та розглянув справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, провівши заочний розгляд справи.
Небажання відповідачки надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України
Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав.
Як вбачається з розписки, датованої 10.04.2014 року, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 суму в розмірі 1300 ( одна тисяча триста ) доларів США, які зобовязалась повернути до 10.07.2012 року.
Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у випадку, коли позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно роз»яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який зазначає, які моральні страждання та у зв»язку із чим він поніс та чим обґрунтовується розмір компенсації. Наведені докази підтверджуються документами, свідченнями та іншими матеріалами справи, вказують на наявність всіх загальних умов відповідальності за завдану моральну шкоду.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань позивача, які вона зазнала внаслідок невиплати належних їй сум при звільненні. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а відтак, вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 500 гривень відповідатиме ступеню страждань позивачки.
Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Тому, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 234,76 грн. судових витрат.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 3, 10, 57-60, 64, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задоволити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 234,76 гривень судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя