Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4807/14 Головуючий у 1 інстанції Пода Н.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання в об'єкті права спільної сумісної власності подружжя право власності на ? майна.

В позові, неодноразово уточненому в ході судового розгляду, зазначала, що вона проживала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999р., який розірвано 02.10.2013р. Від даного шлюбу мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з батьком - ОСОБА_3

З березня 2013р. вони однією сім'єю не проживають, так як ОСОБА_3 примусово відвіз її без речей на проживання до матері, змінив замки у будинку, привів іншу жінку, позбавивши її права користування спільно набутим майном за час шлюбу.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати за нею в об'єкті права спільної сумісної власності подружжя право власності на ? частини майна придбаного за час проживання у шлюбі: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1; автомобілі: ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_1, 1986 року випуску, зеленого кольору, шасі НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 03.02.2012р., КАМАЗ 5320 державний номер НОМЕР_2, 1987 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 10.05.2012р., ЗИЛ 133ГЯ, державний номер НОМЕР_3, 1992 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_9, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 від 15.05.2012р.; причіп ПР державний номер НОМЕР_4, 1989 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_11, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 21.04.2012р.; нежитлові будівлі: автовагів - 29,4 кв.м, складу - 5059 м.кв, механізований тік - 12700 м.кв., які знаходяться на території Стульнівської сільської ради, сільськогосподарська зона, Запорізька область, Чернігівський район.

Також просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь судовий збір у розмірі 3 656 грн., витрати пов'язані з наданням правової допомоги адвоката 4 588 грн. та витрати пов'язані з оплатою послуг експерта у розмірі 800 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Визначено за ОСОБА_4 в об'єкті права спільної сумісної власності подружжя право власності на ? частку майна: житловий будинок з відповідною частиною господарських споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_1, 1986 року випуску, зеленого кольору, шасі НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 03.02.2012р.; причіп ПР державний номер НОМЕР_4, 1989 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_11. свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 21.04.2012р.; автомобіль КАМАЗ 5320 державний номер НОМЕР_2, 1987 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 10.05.2012р.; автомобіль ЗИЛ 133ГЯ, державний номер НОМЕР_3, 1992 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_9, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 від 15.05.2012р.; нежитлові будівлі - будівлі автовагів загальною площею 29,4 кв.м, будівлі - складу загальною площею 5059 м.кв.; будівлі - механізований тік, площею земельної ділянки 12700 м.кв, які розташовані за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, Стульнівська сільська рада, сільськогосподарська зона.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 3656 грн. та витрати пов'язані з оплатою послуг експерта у розмірі 800 грн., а всього 4456 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку майна, а саме: нежитлові приміщення: авто ваги 29,4 кв.м., склад 5059 кв.м. та механічний тік 12 700 кв.м., а також автомобілі марок ГАЗ, ЗІЛ, КАМАЗ, причіп ПР, яке належить йому, як підприємцю - голові фермерського господарства «Брат».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з 02.10.1999р. по 02.10.2013р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.

В період шлюбу сторони набули право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Будинок був оформлений на ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_4 право власності на ? частину спірного будинку, судом було вірно зазначено, що він є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і їх частки в ньому слід визнати рівними. Підстав для відступу від рівності часток матеріали справи не містять.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на ? частину майна, яке складається з: автомобіля ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_1, 1986 року випуску, зеленого кольору, шасі НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 03.02.2012р.; причіпа ПР державний номер НОМЕР_4, 1989 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_11, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 21.04.2012р.; автомобіля КАМАЗ 5320 державний номер НОМЕР_2, 1987 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 10.05.2012р.; автомобіля ЗИЛ 133ГЯ, державний номер НОМЕР_3, 1992 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_9, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 від 15.05.2012р.; нежитлових будівель - будівлі автовагів загальною площею 29,4 кв.м, будівлі - складу загальною площею 5059 м.кв.; будівлі - механізований тік, площею земельної ділянки 12700 м.кв, які розташовані за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, Стульнівська сільська рада, сільськогосподарська зона, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя і позивачем доведено її вклад в його придбанні своєю працею у Фермерському господарстві «Брат».

Однак колегія не погоджується з цими висновками суду як такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Матеріалами справи встановлено, що у лютому 2001 року було створено фермерське господарство «Брат», відповідно до статуту якого, єдиним членом та засновником господарства до травня 2014 року був ОСОБА_3 (т.1 а.с. 180).

Майно у вигляді нежитлових будівель - будівлі автовагів загальною площею 29,4 кв.м, будівлі - складу загальною площею 5059 м.кв.; будівлі - механізований тік, площею земельної ділянки 12700 м.кв, які розташовані за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, Стульнівська сільська рада були придбані за договорами купівлі-продажу від 16.05.2006р., 03.08.2006р., 30.01.2007р. (т.1 а.с. 147-148, 210, 213, 219). За останніми договорами, ОСОБА_3 діяв як голова фермерського господарства.

Майно у вигляді автомобілів - автомобіля ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_1, 1986 року випуску, зеленого кольору, шасі НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 03.02.2012р.; причіпа ПР державний номер НОМЕР_4, 1989 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_11, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 21.04.2012р.; автомобіля КАМАЗ 5320 державний номер НОМЕР_2, 1987 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 10.05.2012р.; автомобіля ЗИЛ 133ГЯ, державний номер НОМЕР_3, 1992 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_9, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 від 15.05.2012р. були придбані у 2012 році (т.1 а.с. 36).

Все зазначене майно було придбано в процесі діяльності фермерського господарства «Брат» та використовується у його діяльності. Ремонт зазначеного майна, експлуатація автомобілів здійснюється за рахунок фермерського господарства «Брат», про що свідчать квитанції, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, товаро - транспортні накладні, акти прийомки-здачі (т.1. а.с. 211-212, 215-218, 222-241).

Згідно довідки Фермерського господарства «Брат» №45 від 03.06.2014 року ОСОБА_3 працює у фермерському господарстві з 23.02.2001р. за основним місцем роботи та обіймає посаду голови ФГ «Брат» і його заробітна плата за період з 2001р. - 2014р. склала 114 003,07 грн. (до видачі 98 869, 74 грн.) (т.1 а.с. 193).

Згідно довідки ФГ «Брат» №44 від 03.06.2014р. ОСОБА_4 з 06.09.2012р.-01.04.2013р. працювала підсобним робітником у ФГ «Брат» за трудовим договором. Була звільнена згідно зі ст. 36 п.1 КЗпП України за угодою сторін. ЇЇ заробітна плата за період роботи склала 9 493,73 грн. (до видачі 8 445,16 грн.) (т.1 а.с. 194).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» (надалі - Закон) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство діє на основі Статуту. У статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України (ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 3 Закону членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором(контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів

сім'ї інші члени сім'ї, а також родичі можуть стати членами цього

фермерського господарства після внесення змін до його Статуту.

Відповідно до ст.19 Закону до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно набуте на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі ст.20 Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист право приватної власності", в п.9, роз'яснюється, що при вирішенні позову про право на майно, що є у власності селянського (фермерського) господарства, судам необхідно мати на увазі, що таке право мають лише особи, які за Законом, "Про селянське (фермерське) господарство" можуть входити до складу цього господарства і за їх та інших членів цього господарства згодою занесені в його склад до спеціальних погосподарських книг сільською, селищною, міською Радою. На це майно не мають право особи, в тому числі родич, які працюють у зазначеному господарстві за трудовим договором. Коли особа, яка не зареєстрована як член селянського (фермерського) господарства брала участь у примноженні його власності не за трудовим договором, а з інших підстав ( наприклад, у зв»язку з перебуванням у фактичних шлюбних відносинах з членом господарства), вона має право на відшкодування своїх трудових та інших витрат за правилами ст.469 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст.1212 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в п.29, роз'яснив, що відповідно до положень ст.ст.57,61 СК України, ст..52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі якщо вони сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та не встановив чи відноситься спірне майно до спільної сумісної власності подружжя, хто є учасником ФГ «Брат», за рахунок яких коштів придбано майно господарство.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до статуту фермерського господарства «Брат», засновником цього товариства до травня 2014р. був ОСОБА_3, а ОСОБА_4 не є ні засновником, ні членом цього товариства. Перебування її у трудових відносинах з ФГ «Брат» з вересня 2012р. по квітень 2013р. не можна пов'язувати з її членством в фермерському господарстві.

Набуваючи під час шлюбу право на спірне майно для здійснення підприємницької діяльності, відповідач діяв як суб'єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності. Спірне майно придбано не за спільні кошти подружжя, а за кошти ФГ «Брат» в процесі його діяльності, тому не може бути визнане спільним майном подружжя і не підлягає поділу в порядку, визначеному ст.ст. 61,70 СК України. Доказів, які б підтверджували набуття спірного майна за рахунок спільних коштів або спільної праці подружжя, матеріали справи не містять.

Закон в редакції від 19 червня 2003 року також не дає підстав, для визнання за позивачкою права власності на частку в майні фермерського господарства, так як в ньому визначено, що майно, яке передається фермерському господарству для забезпечення його діяльності, є його власністю. У ОСОБА_4 не виникло право на майно, яке належить фермерському господарству «Брат», оскільки вона не є ні засновником, ні членом цього фермерського господарського.

Таким чином, факт перебування сторін у шлюбі і створення в цей час одним із подружжя фермерського господарства, не створює для іншого подружжя права спільної власності на це майно, якщо він не є його членом.

За таких обставин суд дійшов хибного висновку про те, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу за нормами сімейного законодавства і необґрунтовано задовольнив позов в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину зазначеного майна.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів виходить із вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, за якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 410 грн. за вимогу про визнання права власності на будинок, виходячи з балансової вартості будинку, з якої і був сплачений позивачем судовий збір. Витрати на правову допомогу позивачем не доведені.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частку житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 410 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: