провадження 2/201/3646/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання не повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 листопада 2014 року звернулася
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини. Позивач у
своєму позові посилалася на те, що з
відповідачем перебували в шлюбі, шлюб
розірвано, мають сина, відповідач є
батьком неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вона є мамою цієї дитини.
Відповідач у вихованні та
матеріальному забезпеченні дитини
участі зараз не приймає. Вона
(позивачка) зараз працює, доглядає
дитину. Матеріально погано
забезпечена. Просила стягувати з
відповідача на її користь аліменти на
утримання вказаної неповнолітньої
дитини до досягнення сином повноліття
в твердій грошовій сумі 1000 грн.
щомісячно, починаючи стягнення не з
часу подання позову, а з лютого цього
року (до лютого допомога відповідача
була регулярною), задовольнивши позов в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги фактично
визнав частково, пояснивши, що дійсно
перебував в шлюбі з позивачкою, мають
неповнолітнього сина, шлюб розірвано,
дитини залишилася мешкати з
позивачкою. Він надавав і надає по
можливості матеріальну допомогу
позивачці на утримання дочки, готовий
виплачувати їх і за рішенням суду, але
просив врахувати, що він і сам в тяжкому
матеріальному стані, працює і має іншу
сім'ю. Вважає можливим стягнення
аліментів щомісячно, але в меншій сумі,
ніж того просить позивач, просив
задовольнивши таким чином позов в цих
межах.

Вислухавши пояснення позивача і
відповідача, з'ясувавши думку сторін,
оцінивши надані і добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що сторони
ОСОБА_1 (раніше шлюбне з відповідачем
прізвище - ОСОБА_1) і ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 09 вересня 2000 року.
Від цього шлюбу та спільного мешкання
мають неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки в сім'ї не
склалися, шлюбні стосунки були
припинені, стало вирішуватися питання
про розлучення і рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
24 травня 2011 року шлюб сторін розірвано,
рішення набрало законної сили,
свідоцтво про що позивачка отримала.
Сторони разом не мешкають, стало
питання про вирішення спору про
порядок виховання і утримання
неповнолітньої дитини.

На теперішній час позивач ОСОБА_1
має іншу сім'ю, мешкає разом зі своєю
неповнолітньою дитиною - сином,
займається її вихованням та
утриманням, лікуванням. Відповідач на
утримання сина регулярну матеріальну
допомогу (особливо останнім часом) не
надає.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК
України частка заробітку (доходу)
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) батька на їх
утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Судом встановлено, що син сторін
ОСОБА_4 неповнолітній, свого постійного
доходу не має, знаходиться на утриманні
своєї матері, яка на теперішній час
працює, але має скрутне матеріальне
становище і потребує матеріальної
допомоги від батька цієї дитини, тому
суд вважає можливим стягувати з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання вказаної дитини -
сина ОСОБА_4 до досягнення ним
повноліття. При цьому суд враховує
наступне:

Верховний суд України, в абз. 2 п. 17
постанови № 3 Пленуму «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року роз'яснив, що вирішуючи питання
щодо розміру аліментів, суд повинен
ураховувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
істотне значення.

Щодо матеріального становища
відповідача: судом встановлено,
відповідач працює, має постійну
заробітну плату, інших прибутків
відповідач не отримує; має іншу родину,
аліменти на утримання інших дітей чи
інш. не виплачує. З наведеного
вбачається що доходи відповідача є
значними, що дають можливість
сплачувати аліменти на утримання
неповнолітнього сина у твердій
грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, як
того просить позивач.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 182
Сімейного кодексу України
«Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку», який на
період з 01 січня 2014 року до 30 червня 2014
року - встановлений у розмірі 1286 грн.,
мінімальна сума аліментів не може бути
менша за 385.80 грн., а тому враховуючи
обставини матеріального становища і
стану здоров'я відповідача,
обґрунтований, розумний, та
справедливий розмір аліментів у
твердій грошовій сумі буде становити
1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

При цьому суд враховує ті обставини, що
відповідач частково виплачував
аліменти в добровільному порядку,
працює, має регулярні доходи і суттєве
матеріальне становище.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

При таких обставинах суд вважає
доведеними обставини позову, а тому
можливим їх часткове задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд
може присудити аліменти і за минулий
час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК
України, суд вважає необхідним
стягнути аліменти з відповідача на
користь позивача на утримання
неповнолітнього сина з 24 листопада 2014
року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка
працює, має скрутне матеріальне
становище і важкі сімейні обставини,
державну грошову допомогу зараз не
отримує, інших джерел доходу не має, суд
вважає можливим допустити негайне
виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК
України якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового
збору, не сплатила вказане, тому з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
частково (стягнення аліментів потрібно
проводити не з 01 лютого 2014 року, як того
просить позивач, а з 24 листопада 2014,
тобто з дня подачі позову, як того
вимагає закон).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно відповідача та їх сина по
незаконним (з точки зору відповідача)
діям відносно нього та предмета спору і
не довів цього, твердження відповідача
про наявність будь-яких інших
зобов'язань стосовно позовних вимог є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію
відповідача стосовно не погодження з
рештою, частиною позовних вимог,
оскільки вона спростовується
вищенаведеним і нічим об'єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
частково та стягувати з відповідача
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.
Дніпропетровська, аліменти на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь матері ОСОБА_1 в твердій
грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до
досягнення ОСОБА_4 повноліття,
починаючи стягнення з 24 листопада 2014
року, допустити негайне виконання
рішення в межах суми платежу аліментів
за один місяць, стягнути з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп., в задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання не
повнолітньої дитини відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини в
такому вигляді ґрунтуються на вимогах
закону, а тому підлягають частковому
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 180, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 15, 16 ЦК України. ч. 3 ст. 88,
ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Дніпропетровська,
аліменти на утримання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері ОСОБА_1 в
твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно
до досягнення ОСОБА_4 повноліття,
починаючи стягнення з 24 листопада 2014
року.

Допустити негайне виконання
рішення в межах суми платежу аліментів
за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60
коп..

В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання не повнолітньої
дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -