УХВАЛА

про забезпечення позову

"04" грудня 2014 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання права власності та зняття арешту з майна, -

у с т а н о в и л а:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання права власності та зняття арешту з майна.

03.12.2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», про визнання права власності та зняття арешту з майна шляхом зупинення продажу арештованого майна та передачі речі, яка є предметом спору - позивачу.

Вимоги заяви мотивовано тим, що позивачка перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 придбали за особисті кошти позивачки автомобіль Toyota Camry, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. На вказаний автомобіль позивачка просить визнати право власності за нею та звільнити автомобіль з-під арешту, оскільки на даний час в межах виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2012 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості на користь третьої особи, державним виконавцем винесено постанову від 16.07.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позивачка зазначає, що 22.10.2014 року її чоловіка - відповідача у справі, було зупинено працівниками ДАІ, оскільки автомобіль знаходиться в розшуку та викликано державного виконавця. Прибувши на місце державний виконавець склав акт опису й арешту майна і передав автомобіль на зберігання представнику ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Позивачка вказує, що таким чином порушено її право власності на володіння та користування майном, тому автомобіль слід передати на зберігання позивачу, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог про визнання права власності та зняття арешту з автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Вивчивши заяву про забезпечення позову вважаю, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Тобто, якщо заявник просить застосувати такий вид забезпечення позову, як передача речі, яка є предметом спору, на зберігання, то сам заявник (позивач) не може бути такою особою, адже за змістом положень ч. 1 ст. 152 ЦПК України річ, що є предметом спору, може бути передана на зберігання лише особам, що є відмінними від позивача та відповідача у справі.

Крім того, в даному випадку застосування такого виду забезпечення позову є неможливим, адже арештований автомобіль переданий на відповідальне зберігання ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Слід зазначити, що з цих відстав судом вже було відмовлено позивачу у забезпечені позову, однак позивач звернувся з відповідною заявою повторно не вказавши інших підстав для забезпечення позову із застосуванням відповідного виду забезпечення. Також суд звертає увагу на те, що забезпечення позову допускається у випадку, коли невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Однак, позивачем жодними доказами не доведено, яким чином не передання спірного автомобіля на зберігання позивачу може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду з урахуванням того, що в позові ставиться питання про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту, при цьому, ухвалою суду від 13.11.2014 року зупинено продаж арештованого в ході виконавчих дій спірного автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання права власності та зняття арешту з майна - відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам та третій особі для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя -